title: Презентация на тему: Сонце

text:
Сонце
Виконала
Учениця 11-А класу
Родіонова Євгенія
План
Сонце. Загальні характеристики.
Обертання навколо своєї осі.
Внутрішня будова.
Атмосфера.
Хімічний склад.
Магнітне поле.
Фотосферні утворення.
Сонячний вітер.
Цікаві факти.
Список використаної літератури.

Сонце-це зірка,навколо якої обертається Земля та сім інших планет
Середня відстань від Землі: 149,6*10⁶км
Швидкість: 217км/с
Діаметр: 1,392×106 км(109 ×Землі)
Площа поверхні : 6,09*1012 км²
Об'єм: 1,41 × 1018  км³
Маса: 1,9891 × 1030 кг
Густина: 1,408 г/см³
Поверхневе прискорення : 273,95 м/с−2
Температура поверхні: 5780 К
Вік:  4,59 мільярди років .

Сонце,як і Земля,обертається навколо власної осі. Вперше це спостерігав Галілей,по руху плям по поверхні Сонця.
Проте,різні зони Сонця обертаються з різною швидкістю. Точки на екваторі мають період обертання близько 25 діб, на широті 40 ° - 27 діб, а поблизу полюсів - 35 діб. Швидкість обертання точок на поверхні Сонця зменшується від екватора до полюсів.

У центральній області (третина радіусу) - ядрі - відбуваються термоядерні реакції синтезу гелію.
 Поки температура висока - більше 2 мільйонів градусів, - енергія від ядра переноситься перевипромінюванням фотонів – це промениста зона. Вона тягнеться приблизно до відстані до 2/3 радіусу Сонця.
Приблизно з відстані 2/3 R знаходиться конвективна зона. У цих шарах непрозорість речовини стає настільки великою а тиск газів настільки зменшується, що виникають великомасштабні конвективні рухи (піднімання гарячих і опускання холодних шарів речовини). Конвективна зона закінчується на видимій поверхні Сонця, де починається сонячна атмосфера
Найглибший шар атмосфери, товщиною 200–300 км, називається фотосферою (сфера світла). З нього випромінюється майже вся енергія, яка спостерігається у видимій частині спектра, вона утворює видиму поверхню Сонця. Її товщина відповідаєоптичній товщині приблизно в 2/3. Температура із наближенням до зовнішнього краю фотосфери зменшується з 6600 К до 4400 К, зовнішні шари фотосфери охолоджуються внаслідок випромінювання в міжпланетний простір.
На фотографіях фотосфери добре помітно її тонку структуру у вигляді яскравих «зернят» — гранул розміром близько 1000 км, розмежованих вузькими темними проміжками. Ця структура називається грануляцією. Вона є результатом руху газів, який відбувається в розташованій під атмосферою конвективній зоні Сонця.
Хромосфера і корона Сонця
У найвищих шарах фотосфери температура становить близько 4000 К. За такої температури та густини 10−3—10−4 кг/м³ водень стає практично нейтральним. Іонізовано лише близько 0,01% атомів, здебільшого металів.Вище в атмосфері температура, а разом з нею й іонізація, знову починають підвищуватися, спочатку повільно, а потім дуже швидко. Частина сонячної атмосфери, в якій підвищується температура й послідовно іонізуються водень, гелій та інші елементи, називається хромосферою, її температура становить десятки й сотні тисяч кельвінів.
У вигляді блискучої рожевої облямівки хромосферу видно навколо темного диска Місяця в нечасті моменти повних сонячних затемнень..
Ця розріджена й гаряча оболонка називається сонячною короною.
Як і всі зорі, Сонце — розжарена газова куля. Хімічний склад (за кількістю атомів) визначено з аналізу сонячного спектра.
Речовина Сонця дуже іонізована, тобто атоми втратили свої зовнішні електрони й разом з ними стали вільними частинками
Оскільки сонячна плазма має високу електропровідність, у ній можуть виникати електричні струми і, як наслідок, магнітні поля. Спостережувані в сонячній фотосфері магнітні поля поділяють на два типи, відповідно до їх масштабів.

Великомасштабне (загальне або глобальне) магнітне поле з характерними розмірами, порівняними з розмірами Сонця, має середню напруженість на рівні фотосфери близько декількох гаус. У мінімумі циклу сонячної активності воно має приблизно дипольні структуру, напруженість поля на полюсах Сонця максимальна
Середньо- й дрібномасштабні (локальні) поля Сонця відрізняються значно більшою напруженістю та меншою регулярністю. Найпотужніші магнітні поля (до декількох тисяч гаус) спостерігаються в групах сонячних плям у максимумі сонячного циклу.
Магнітні поля Сонця
Фотосферні утворення
Періодично у фотосфері то з'являються, то зникають сонячні плями. Розміри плям в середньому сягають 40 000 кілометрів (втроє більше Землі), проте деякі великі плями досягають 180 000 км.
Зазвичай плями виникають групами.
Кількість плям та їх груп періодично змінюється, тому для характеристики плямотворної діяльності Сонця введено число Вольфа:
W = 10g + f
де g – кількість груп плям, f – загальна кількість усіх плям на  диску Сонця на цей момент.
Супутниками плям є яскраві світлі утворення – факели.
Сонячний вітер — потік іонізованих частинок (в основному геліо–водневої плазми), який виділяється із сонячної корони зі швидкістю 300–1200 км/с у навколишній простір у всіх напрямках. Рух цих частинок викривлює магнітне поле Сонця,Землі та галактики і галактичний вітер. Водночас магнітне поле Сонця уповільнює сонячний вітер, зменшуючи його дальність. Різкі зміни потоку сонячного вітру (спричинені спалахами на Сонці), викликають збурення геомагнітного поля Землі - магнітні бурі.

Всі ми бачимо, що Сонце жовтого або помаранчевого кольору, але насправді, воно біле. Жовті тони Сонцю дає феномен під назвою «атмосферне розсіювання».
Між 1640 і 1700 рр. на Сонці взагалі не було плям. Цей період, званий мінімумом Маундера, збігся з “малим льодовиковим періодом” – загальним похолоданням на Землі, коли річки, які ніколи не замерзали, покрилися льодом, а сніг лежав круглий рік на всіх широтах. В даний час Сонце знаходиться на піку активності.
Кожну секунду на Сонці згорає 700 млрд. тонн водню. Незважаючи на таку величезну швидкість втрат, енергії Сонця вистачить ще на 5 млрд. років такого життя (приблизно стільки ж років Сонцю від народження). Закінчить своє життя Сонце білим карликом, заздалегідь збільшившись в розмірах і відштовхнувши від себе всі планети. На цих планетах випарується вся вода і зникне атмосфера.
Мінімальне число затемнень в році - два. Сонячні затемнення в одній і тій самій місцевості спостерігаються рідко, оскільки затемнення видно лише у вузькій смузі тіні Луни. У якій-небудь певній точці поверхні повне сонячне затемнення спостерігається в середньому 1 раз в 200-300 років.
Сонце має діаметр майже 1 392 000 км. (приблизно у 109 разів більше діаметру Землі). Маса Сонця складає 98% маси нашої сонячної системи.
http://uk.wikipedia.org/
http://subject.com.ua/dovidnik/priroda/19.html
http://bukvar.su/biologija/12168-Vozrast-Solnca-Zvezd-Vselennoiy-Otlichiya-nauchnoiy-kartiny-mira-ot-klassicheskoiy-Raspredelenie-solnechnoiy-energii.html
http://dungimn.at.ua/forum/10-4-1
http://topvesti.kiev.ua/sonce

Список використаної літератури:
Дякую за увагу


Презентация на тему: Советская космонавтика


Презентация на тему: Современное оборудование космонавтов


title: Презентация на тему: Сонячна система

text:
Сонячна система
Підготували:
учениці 11-Б класу
гімназії №48
Алєксєєнко Веероніка
Жуковська Тетяна
Сонце займає основну роль у Сонячній системі. Його маса 1,9891 × 1030 кг. Сонце приблизно у 750 разів перевищує масу всіх інших тіл, які існують у системі. Визначною силою для руху всіх тіл Сонячної системи, які обертаються навколо Сонця, є його гравітаційне тяжіння.
Сонце – джерело світла і тепла на Землі.
Спектр Сонця
Сонячна корона
Протуберанці у короні
Сонячний вітер
Вплив сонячної активності на атмосферу Землі
Значення Сонця для живої природи
Магнітні бурі
Надходячи в околицю Землі сонячні корпускули створюють сильні електричні струми, які впливають на земний магнетизм і породжують так звані магнітні бурі. Під час бур Земля оточена зовнішнім магнітним полем, силові лінії якого приблизно паралельні напрямку осі постійного поля Землі. Напрямок цього зовнішнього поля між першою і другою фазами бурі повинно швидко змінюватися на зворотне.
Магнітні бурі поділяються кілька довільно на два класи - відповідно до величини збурень.
В відмінності від спалахової магнітних бур, рекурентні повторюються в плині декількох сонячних обертів, а іноді навіть 10-15 оборотів. Вневспишечние магнітні бурі пов'язані з неоднорідністю сонячного вітру і перш за все довгоживучими областями на сонці.
Якщо число спалахової магнітних бур досягає максимальної величини в епоху максимуму 11-ти річного циклу, то максимальне число рекурентних магнітних бур відзначається на його гілки спаду, за 2-3 роки до епохи мінімуму.
Геомагнітні бурі особливо помітні на тлі впливу сонячної активності на біосферу Землі і зокрема людини.
Медики звернули увагу на ту обставину, що число раптових смертей і випадків загострення захворювань серцево-судинної системи, тісно пов'язане з сонячною активністю і обумовлено геомагнітної обуреністю магнітного поля Землі.
Планети Сонячної системи

Планети земної групи
Планети-гіганти

Юпітер
Меркурій
Температура і рельєф поверхні Меркурія
Атмосфера і фізичні поля

Рух планети
Найбільш «таємнича» планета
Земля

Форма, розміри і рух Землі
Походження Землі
Марс
Марс і його супутники
Юпітер
Юпітер
Ганімед
Юпітер
Сатурн
Титан
Сатурн названий на честь одного з давньоримських богів, покровителя землеробства.Цю планету оточують яскраві кільця. Вважають, що кільця утворені різнимичастинками, камінням, брилами різних розмірів, покритими льодом, снігом, інеєм.Температура на планеті -170 градусів С.Сатурн має рекордну кількість супутників - 33. Найбільший - ТИТАН.
Уран
Нептун
Карликові планети
Астероїди
Комети:
Комета - мале тіло Сонячної системи, яке має так звану кому, або іншими словами хвіст. Як і більшість інших астрономічних об’єктів, комети обертаються навколо Сонця.
Схема  утворення нової зорі


title: Презентация на тему: Создание вертикальных солнечных часов

text:
Создание вертикальных солнечных часовсвоими руками
Захарова Алина 15 гр.
Два типа…
Вертикальные солнечные часы обычно размещаются на стенах зданий и потому вертикальны к плоскости земли. Существует два типа вертикальных солнечных часов:
Ориентированные вертикальные часы имеют циферблат, строго ориентированный на одну из четырех частей света: север, восток, юг или запад.
Повернутые вертикальные часы, циферблат которых произвольным образом повернут к сторонам света. Ниже приведен перевод инструкции по графическому построению циферблата повернутых вертикальных солнечных часов.
Вам потребуется:
Карандаш
Транспортир
Циркуль
Компас
Угольник

Расположение часов
На рисунке линия AB определяет поверхность стены, на которой мы хотим установить часы (вид сверху). Панель 1234 устанавливается перпендикулярно к стене и выравнивается горизонтально. Определите линию меридиана NS, начертите линию EW параллельно AB. Из точки пересечения линий D нарисуйте линию DC перпендикулярно к WE. Угол CDS есть поворот стены.

A
B
1
2
3
4
S
N
E
W
C
D

стена ориентирована на юг и развернута на восток
Теперь для расчета вертикальных часов нам нужны 3 величины
Размер гномона по линии его ориентирования на север SD(проекция гномона на циферблат будущих часов);
Высота гномона SH(угол, составляющий гномоном с поверхностью циферблата);
Положение часовых линий на циферблате
Шаг 1:
Нарисуем горизонтальный отрезок AB. Из точки C нарисуем перпендикуляр CD так, что бы ADB образовало полуокружность с центром в точке C
Замечание: если стена повернута на запад, то угол DCG располагается справа от линии CD, и слева, если стена повернута на восток, как в рассматриваемом примере.

Шаг 2:
Нарисуем отрезок CG так, чтобы угол DCG был равен 90°-φ, где φ - это широта места установки часов. Для широты Нижнего Новгорода этот угол приблизительно равен 34°. Из точки G начертите GH параллельно АВ до пересечения CD в точке H.
Шаг 3:
Из точки C со стороны противоположной CG нарисуем CJ так, чтобы угол DCJ равнялся углу поворота стены. Точка K лежит на отрезке CJ на расстоянии равном GH (можно воспользоваться циркулем). Из точки K параллельно АВ чертится отрезок KL до пересечения с CD
C

Шаг4:
На отрезке HG определите точку M так, чтобы отрезок HM был равен KL. Из C проведите через M линию. Точка ее пересечения с полуокружностью обозначена N.

A
B
D
G

H
K
J
L
C
Первый этап закончен! Угол DCN определяет размер гномона. Проекцией гномона является отрезок CM.

M
N
Шаг 5:
Нарисуйте KP параллельно линии CD до пересечения с линией AB в точке P. Определите точку R на полуокружности так, чтобы линия MR была равна отрезку KP (используйте циркуль). Соедините точки C и R.

G
H
K
J
L
M
A
C
B
N

P

R
Закончен второй шаг! Угол NCR определяет высоту гномона.

Последний шаг заключается в определении часовых линий. Для этого сделаем новый чертеж. От предыдущих построений нам потребуются отрезки AB, CD, CN и CR.
На продолжении линии CN выберите точку M и нарисуйте линию ST перпендикулярно к CN. Размер CM будет определять окончательный вид циферблата, поэтому выбирайте соответствующий размер бумаги.
A
C
B
R
N
S
T
D
M

Нарисуйте ME так, чтобы CR был перпендикулярен. Определите точку O на продолжении линии CN так, чтобы ME и MO были равны.
A
C
B
R
N
S
T
D
M
E
O

Из центра O нарисуйте окружность произвольного радиуса. Пересечение линии CD и ST обозначено точкой d. Соедините точку O с точкой d.

A
C
B
R
N
S
T
D
M
E
O
d

От линии Od разделите окружность на 15-градусные сектора. Продолжение радиусов до линии ST определяют часовые отметки.

A
C
B
R
N
S
T
D
M
E
O
d

A
C
B
R
N
S
T
D
M
E
O
d
12
11
10
9
8
7
1
2
Заключение
Все, что теперь остается сделать, это изготовить и закрепить гномон. Высота и размер гномона были определены на первых двух этапах. Его можно изготовить в виде треугольника, закрепить в точке C перпендикулярно плоскости циферблата, вдоль отрезка CN.
При монтировании часов на стене необходимо выровнять циферблат таким образом, чтобы полуденная линия 12:00 часов была вертикальной.

Если стена развернута к северу, то циферблат чертится таким образом, что часовые линии  расходятся к верху. Приведенный выше расчет сделан для часов повернутых к югу и часовые линии расходятся вниз. К тому же для северных часов линия 12 часов будет соответствовать не полудню, а полночи.


Презентация на тему: Созвездие Дева


Презентация на тему: Советский лётчик-космонавт, первый человек, совершивший полет в космическое пространство Юрий Алексеевич Гагарин 9 марта 1934 – 27 марта 1968


title: Презентация на тему: Состав Солнечной системы

text:
1473  -  1543
1571  -  1630
1564  -  1642


Презентация на тему: СОВЕТСКАЯ КОСМОНАВТИКА


Презентация на тему: Современная космология


title: Презентация на тему: Созвездие Рыб

text:
Завольская Евгения
11 «А»
Созвездие Рыб
Государственное учреждение образования "Средняя школа № 9 г. Светлогорска"
       Рыбы (лат. Pisces) - одно из самых крупных зодиакальных созвездий, лежащее между водолеем и овном. Его площадь составляет 889 квадратных градусов, что ставит созвездие на 14 место, среди других созвездий. Обычно его делят на «северную рыбу» (под андромедой) и «западную рыбу» (между пегасом и водолеем). Лучше всего видно с начала октября до конца января. Оно было введено греческим астрономом Птолемеем во 2 веке.

        В Рыбах находится точка весеннего равноденствия, в которой Солнце пересекает экватор и движется к северному полушарию каждый год. Весеннее равноденствие было ранее расположено в созвездии Овна. Солнце находится в созвездии с 12 марта по 18 апреля. Наилучшие условия для наблюдений — в сентябре—октябре, видно на всей территории России.
       Созвездие Рыбы не имеет каких-либо звезд ярче четвертой звездной видимой величины. Самой яркой звездой в созвездии является эта (η) созвездия Рыбы, также известная как Alpherg или Kullat Nunu. Это яркая гигантская звезда , которая находится на расстоянии около 294 световых лет от Земли. Светимость звезды в 316 раз больше, чем у Солнца.
     Созвездие Рыбы также содержит заметный объект Мессье. Мессье 74 является спиральной галактикой, которую можно увидеть, подняв лицо. Две сверхновые были отмечены в ней в последнее десятилетие. Галактика может быть обнаружена между альфой Овна и этой Рыб.
       Альфа (α) созвездия Рыбы или Альриша («веревка») отмечает точку, где веревки, соединяющие хвосты, завязываются вместе. Это третья по яркости звезда в созвездие Рыбы. Она состоит из тесной пары белых карликов.
       Гамма (γ) созвездия Рыбы — вторая по яркости звезда, представляет собой желтый гигант, расположенный на расстоянии около 130 световых лет от Земли.
       Бета (β) созвездия Рыбы имеет видимую звездную величину 4,53 и находится на расстоянии около 492 световых лет от Земли. Она также известна как Fum al Samakah, что с арабского означает «рот рыбы».
Карта звёздного неба
        Древние греки часто упоминают созвездие Рыб в мифологических рассказах, пленяющих своей поэтичностью.        Каждое утро из морских глубин выходили нереиды - пятьдесят дочерей морского бога Нерея. Они весело танцевали и забавлялись на морском берегу. Одна из нереид - прекрасная Галатея - однажды отстала от своих сестер.
       В это время там проходил Акид, сын Семетиды, высокий, стройный и красивый, как бог Аполлон. Увидела его Галатея и устремила на него взгляд глубоких синих глаз.
      Но и Акид, очарованный ее божественной красотой, забыл, куда и зачем он шел, и направился к ней... Молодые люди полюбили друг друга и с того дня были неразлучны.
       Но не только Акид любил прекрасную Галатею. Циклоп Полифем заметил ее однажды на берегу моря и безумная любовь овладела им. Галатея боялась страшного Полифема и всегда избегала его. Любовь Полифема к Галатее разгоралась все сильнее. Однажды он увидел их и, обезумев от любви к Галатее и помчался к ним. Земля задрожала от топота его ног, разволновалось море...
       Испугались Галатея и Акид и бросились в бурное море. Там, превратившись в рыб, они устремились в глубины моря, связанные длинной и широкой лентой - олицетворением связывающей их любви.       Боги извлекли из моря двух рыб и вознесли их на небо. Там они оставили их в виде созвездия Рыб, привлекающего внимание людей и напоминающего им о сильной и искренней любви.
          Как-то Титон заметил богиню Афродиту, шедшую со своим сыном Эросом, который был готов выпустить любовную стрелу в сердце бога или смертного. Афродита шла, держа за руку своего сына. Очарованный ее красотой, Титон бросился им вслед. Чтобы спастись от преследования, Афродита и Эрос бросились в реку Евфрат и превратились в рыб. Боги поместили на небе среди созвездий двух рыб, связанных лентой, олицетворяющей великую материнскую любовь.
Не менее трагичен и другой рассказ. У царя Приама был брат Титон, очаровавший своей красотой богиню Эос, которая похитила Титона. Боги дали ему бессмертие, но не дали вечной молодости. Проходили дни и годы и оставляли безжалостные следы на его лице.


title: Презентация на тему: Созвездие рыбы

text:
Созвездие рыбы

Выполнила:
Чащина Валерия Валерьевна
Учащаяся 11 сэ

Руководитель:
Никитина Н.В.
Учитель высшей
квалификационной категории
        Главное управление образования мэрии г. Новосибирска
 МБ ОУ «Новосибирский городской педагогический лицей
   имени А.С. Пушкина»
Исследование по астрономии

Цель работы:
Изучить звезды составляющие созвездие рыбы.
 .
Задачи:

Составить  мини словарик понятий;
Рассказать о возникновение созвездий и их наименовании;
Дать общую характеристику созвездию рыбы;
Рассказать легенду созвездия рыбы;
Узнать о людях, рожденных под созвездием рыбы;
Представить табличные данные яркости звезд созвездия;
Дать краткую характеристику созвездиям: золотая рыба, летучая рыба, южная рыба;
Узнать о образование черных дыр в созвездии рыбы.
Введение:
Тема моей работы называется»Созвездие рыбы», т.к. я родилась в этом созвездие.(12 марта) В наше время становятся актуальными астрологические прогнозы, которые заполонили СМИ. Но можно ли считать их достоверными? Одно из подтверждений  этого я приведу в своей работе с помощью таблицы и докажу, что астрологические прогнозы следует считать неверными.
История возникновения
 созвездий
названия некоторых созвездий заимствованы!

из греческой мифологии:
названия животных:
Движения Солнца по эклиптике неравномерно

Легенда созвездия

Акид

Циклоп Полифем
Галатея
Афродита

Семетида и Акид

Дочери Нерея

Превращение Акида и
Галатеи в рыб
Краткая характеристика созвездию

330—360° эклиптики. Большое зодиакальное созвездие из звезд 4-й, 5-й величин. Почти целиком лежит в северном полушарии неба. Главная звезда Рыб — красивая двойная звезда Альриша. Ныне в созвездии находится точка весеннего равноденствия.
Южная рыба
Золотая рыба
Летучая рыба

Альриша

Исторические лица, рожденные под созвездием Рыбы:
Н. А. Ри́мский-Ко́рсаков
Иоганн Штраус
Альберт Эйнштейн
Виктор Гюго
Вывод:
По результату проделанной работы мы может утверждать, что созвездие рыбы является большим зодиакальным созвездием . В созвездие входит 162 звезды, самая яркая из которых Альриша. Созвездие рыбы имеет захватывающую, романтичную легенду. С помощью таблицы в которой указаны изменения положений созвездий по эклиптике, мы можем утверждать, что астрологические прогнозы распространяющиеся в СМИ, следует считать неверными. Т.К. астрологи пользуются картами составленными 2.200 лет назад. Ученые продолжают исследовать созвездие рыбы это доказывается нахождением класса черных дыр.
Словарь терминов:
Созвездия - это участки звездного неба, выделенные для удобства  ориентировки  на небесной сфере и обозначения звезд. Границы созвездий проходят, как правило, вдоль небесных параллелей и кругов склонений.
Эклиптика (от греч. ekklino- затмение) – это большой круг небесной сферы, по которому происходит видимое годичное движение Солнца; пересекается с небесным экватором в точках весеннего и осеннего равноденствия. Плоскость Эклиптики наклонена к плоскости небесного экватора под углом 23* 27`
Спектроскопия — разделы физики и аналитической химии, посвящённые изучению спектров взаимодействия излучения (в том числе, электромагнитного излучения, акустических волн и др.) с веществом.
Hipparcos [hɪ’pɑ:kɔs] (акроним от High Precision Parallax Collecting Satellite — спутник для сбора высокоточных параллаксов, предназначенный для астрометрических задач: измерения координат, расстояний и собственных движений светил.
Прямое восхождение (R. A., α) (англ. Right Ascension) — дуга небесного экватора от точки весеннего равноденствия до круга склонения светила, или угол между направлением на точку весеннего равноденствия и плоскостью круга склонения светила.
Склонение (δ) в астрономии — одна из двух координат экваториальной системы координат. Равняется угловому расстоянию на небесной сфере от плоскости небесного экватора до светила и обычно выражается в градусах, минутах и секундах дуги. Склонение положительно к северу от небесного экватора и отрицательно к югу.
Звёздная величина — безразмерная числовая характеристика яркости объекта.
Абсолютная звёздная величина (M) определяется как видимая звёздная величина объекта, если бы он был расположен на расстоянии 10 парсек от наблюдателя.
Световой год (св. г., ly) — расстояние, проходимое светом за год, приблизительно равное 1013 километров.
Спектра́льные кла́ссы — классификация звёзд по спектру излучения, в первую очередь, по температуре фотосферы.
Список литературы:
Энциклопедия для детей. Том 8. Астрономия. Глав. Ред. М.Д. Аксенова-  Москва «Аванта +» 1997
Абади Дж. Академия астрологии для юных/ Пер. К. Молькова. М.,2003.
Н.А. Кун. Легенды и мифы древней Греции. 5-е изд. М., 1975
Советский энциклопедический словарь. 4-е изд. М., 1988
Советский энциклопедический словарь. 3-е изд. М., 1984. Глав. ред. А.М. Прохоров
www. wikipedia.ru
astrostar.ru
www.prao.ru
www.astromyth.tau-site.ru


Презентация на тему: Созвездия


title: Презентация на тему: Созвездия

text: Prezentacii.com


title: Презентация на тему: Созвездия и звёзды

text:
900igr.net
(-2;-2)
(-2;-4)
(0;-1)
(8;-2)
(8;5)
(1;5)
(0;7)
(-4;9)
(-6;8)
1
"
0
1
2
3
4
5
6
7
8
-9
-8
-7
-6
-5
-4
-3
-2
-1
0
1
2
3
4
5
6
7


Презентация на тему: СОЗВЕЗДИЯ


Презентация на тему: Созвездия на небе


Презентация на тему: СозвездиеВолосы Вероники


Презентация на тему: Созвездия, 5 класс


Презентация на тему: Созвездия. Мифы и легенды


Презентация на тему: Созвездие


Презентация на тему: Созвездия над городом Ядрин


title: Презентация на тему: Созвездия в нашей жизни

text:
www.themegallery.com

www.themegallery.com


title: Презентация на тему: Способы определения географической широты

text:
h
h
h


Презентация на тему: Спутники Юпитера


Презентация на тему: Спутники планет


Презентация на тему: Созвездия звёзд и неба


title: Презентация на тему: Спутники планет (5 класс)

text:
+  -  -  +  -  +  -  +  +  -

0
«5»
«4»
«3»
«2»


Презентация на тему: Спутники Сатурна


Презентация на тему: Спутник-1


title: Презентация на тему: Сонце

text:
Сонце
— центральне і наймасивніше тіло Сонячної системи.
Загальні характеристики
Характеристики обертання:
Нахил - 7,25° (до екліптики)
- 67,23° (до галактичної площини)
Друга космічна швидкість на поверхні - 617,54 км/с
Температура поверхні - 5780 K
Температура корони - 5 MK
Температура ядра - ~13,6 MK
Світність (L☉) - 3,86×1033 ерг/сек або 3,827×1026 W
Схилення Північного полюса - 63,87°
Період обертання на екваторі - 25 днів 9 год 7 хв 12,8 сек
Швидкість обертання на екваторі - 7174 км/год
Корона
Хромосфера
Фотосфера
Ядро
Конвективна зона
Зона променистого переносу
 Корона -  зовнішня частина атмосфери Сонця, яка просліджується до відстаней майже в два радіуси Сонця від сонячної поверхні. В основному складається з протуберанців та енергетичних вивержень, що вириваються й вивергаються на кілька сотень, а інколи навіть на відстань більше мільйона кілометрів у простір, утворюючи таким чином сонячний вітер -  потіки гарячої розрідженої плазми.
Хромосфера - область між фотосферою і короною. Це розріджена газова оболонка Сонця, що спостерігається під час сонячного затемнення. Складається з шару газів, розрідженіших, ніж гази фотосфери. Одне з найцікавіших і найкрасивіших явищ в хромосфері – спікули – це струмені речовини, що піднімаються вгору зі швидкістю 20 – 30 кілометрів в секунду до висоти понад 6 тисяч кілометрів. Температура хромосфери збільшується з висотою від 4000 К до 15 000 К.
Фотосфера-найглибший шар атмосфери, товщиною 200–300 км, називається фотосферою (сфера світла). З нього випромінюється майже вся енергія, яка спостерігається у видимій частині спектра, вона утворює видиму поверхню Сонця. Температура із наближенням до зовнішнього краю фотосфери зменшується з 6600 К до 4400 К.На фотографіях фотосфери добре помітно її тонку структуру у вигляді яскравих «зернят» — гранул розміром близько 1000 км, розмежованих вузькими темними проміжками. Ця структура називається грануляцією.
Сонячне ядро - Центральна частина Сонця радіусом приблизно 150–175 тис. км, в якій відбуваються термоядерні реакції. Густина речовини в ядрі становить приблизно 150 000 кг/м³ (що в 150 разів більше густини води і в ~6,6 разів перевищує густину найщільнішого металу на Землі — осмію), а температура в центрі ядра — більше 14 млн К. Ядро — єдине місце на Сонці, в якому виділяється енергія, інша частина зірки нагріта цією енергією.
Конвективна зона – зона в якій перенесення енергії з внутрішніх районів в зовнішні відбувається головним чином шляхом активного перемішування речовини - конвекції.
Зона променистого переносу – розташована над ядром є середньою зоною Сонця. У цій зоні перенесення енергії відбувається здебільшого за допомогою випромінювання і поглинання фотонів. Водень у зоні променистого переносу стиснутий настільки щільно, що сусідні протони не можуть помінятися місцями, через що процес перенесення енергії шляхом перемішування речовини дуже ускладнений.
Сонце світить майже білим світлом, але через сильніше розсіювання спектра атмосферою Землі пряме світло Сонця набуває жовтого відтінку. Як і всі зорі головної послідовності, Сонце виробляє енергію шляхом термоядерного синтезу. У Сонця переважна частина енергії виробляється при синтезі гелію з водню.
Сонце перебуває на відстані близько 26 000 світлових років від центру Чумацького Шляху й обертається навколо нього з періодом близько 220 млн років.


title: Презентация на тему: - Созвездия звездного неба- презентация

text:
Созвездия звездного неба
Презентация по астрономии
Выполнена учителем физики Пронькиной В.С
Большая медведица
Большая медведица – огромное созвездие Северного полушария, представляющее собой семь ярких звезд, расположенных в виде ковша с длинной ручкой. Предпоследняя звезда носит арабское имя Мицар( « Конь») . Очень близко к ней есть не яркая звезда Алькор. ( « Всадник). По этим светилам можно проверять остроту зрения .
Большая медведица
Такой изображали Большую Медведицу в старинном звездном атласе.
Легенда
У Большой Медведицы длинный хвост. У медведей таких не бывает. Греки рассказывали, что когда –то Зевс полюбил прекрасную девушку Каллисто. Но ревнивая жена Зевса Гера превратила ее в безобразную медведицу. Тогда Зевс втащил зверя на небо и сделал прекрасным созвездием. Тащил за хвост – вот он и вытянулся.
Малая медведица
Рядом с Большой Медведицей сияет семизвездный ковш поменьше – это созвездие Малая Медведица. По легенде в Малую Медведицу Зевс превратил Аркада – сына Каллисто.
Созвездие дракона
Длинное созвездие Дракона  словно обвивается вокруг Северного полюса, с трех сторон окружая Малую медведицу. Греки связывают его с мифом о битве богов и титанов. Во время сражения кто –то из титанов метнул  дракона в богиню мудрости Афину, но та схватила змея за хвост и зашвырнула его на небо. Извивающийся дракон долетел до самого небесного полюса и там примерз к небу.
Созвездие Андромеда
Огромное созвездие Андромеда представляет собой девушку с раскинутыми руками. Запястья были прикованы к скале. Такой и увидел ее Персей. Он влюбился в девушку и решил ее спасти. Царь и царица пообещали Персею , что отдадут за него замуж Андромеду, если он защитит девушку от кита. Вот вспенились волны, и вынырнуло морское чудище. Кит уже готов был набросится на Персея, но юноша показал ему голову Медузы. Под взглядом даже мертвой Медузы кит превратился в огромную скалу. Персей освободил спасенную андромеду от оков. Влюбленные засияли на небе созвездиями
Изображение созвездий Персея и Андромеды
Созвездие Кита
Созвездие Кассиопея
Легче всего найти на небе. Оно сияет на небе гигантской буквой « М»


text:
                        Презентацию подготовила  Г.Ф. Полещук, учитель физики ГОКУ АО « ОШ при УИН»
                                                                                Амурская область, г.Благовещенск
Состав и строениеСолнечной системы
Ах, сколько нам открытий чудных готовит просвещенья дух!                                                                                (А.С.Пушкин)
солнце
                      Протуберанец Солнца1976г. –скорость выброса 1000км/с. По размерам выброшенное облако газов                     было больше Земли , масса превышала миллион тонн;9 марта 1989 вспышка на Солнце. Протуберанец выброшен на 120 тыс км.30.03.2001 г.- мощная вспышка. Скорость выброса 2100км/с
Планеты и карликовые планеты Солнечной системы.
Планеты земной группы. Слева направо: Меркурий, Венера, Земля, Марс (размеры в масштабе, межпланетные расстояния — нет)
                           Меркурий                                                                                0,055 массы Земли; 0, 383 D♀; ρ=5,42 г/см3)                                                                                Солнечные сутки – 176 земных; год- 88 сут.                                                                                За  день   на экваторе до + 430̊ и + 340̊ в умеренных зонах.                                                                                Ночью охлаждается до  -180̊.                                                                                Имеет  магнитное поле в 100 раз < земного.
Поверхность Меркурия
Поверхность Меркурия
Венера                                                  ρ=5,24г/см3                                                                                Солнечные сутки- 117 земных; год –225 суток                                                                                магнитного поля нет                                                                                Температура дневного и ночного полушария + 470˚ + 480˚
 За исключением размера, Венера вообще ничем больше не похожа на Землю. Хотя бы тем, что в атмосфере Венеры крайне много парниковых газов. Эти газы ответственны за то, что погодные условия на Венере  очень не гостеприимные. Адские в прямом смысле слова. Она настолько жаркая, что даже суровые спутники и зонды долго не живут. Самая долгая жизнь зонда составляла 127 минут, пока он не умер страшной смертью искореженного и расплавленного металла.
Космологи называют Венеру углеродной планетой (97% углерода в атмосфере)  Небо по утрам на таких планетах не кристально чистое и не голубое. Представьте себе желтый туман  с черными облаками сажи. Спускаясь вниз в атмосферу, вы найдете моря из нефти и дегтя. На поверхности планеты пузырятся метановые ямы и черная слизь. Прогноз погоды тоже не самый приятный: ожидаются бензиновые дожди и асфальтовый град. Как вы уже догадались, во всей этой гуще углерода нередко встречаются драгоценные и очень крупные алмазы.  Нет худа без добра, как ни крути.
Земля – фото из космоса
Земля. День и ночь из космоса.
Планета Марс                                                                                .D= 6794 км;  ρ=3,94г/см3                                                                        Звёздные сутки -24 час 37 мин 23 с.  Год- 687 суток                                                                                Ср.годовая температура= - 60̊.
Фотографии Марса, сделанные  NASA
МАРС
Что плохого в Марсе для будущих колонизаторов и гостей, так это пылевые бури, которые могут подняться за несколько часов и за несколько дней обойти всю планету. Это самые крупные и жестокие пыльные бури в нашей солнечной системе. Марсианские пылевые вихри возвышаются над поверхностью планеты высотой так же, как гора Эверест, и набирают скорость в 300 км/ч. Однажды возникнув, такая буря может держаться на поверхности Марса месяцами. Все это сопровождается мощными перепадами температур.
Пояс астероидов
Астероиды
Полёт болида
Челябинский метеорит(15.02.13г)
Полёт кометы
Комета
Планеты гиганты: юпитер, сатурн, уран, нептун
Юпитер.                                                                                Его диаметр – 143 тысячи километров.                                                                   Период обращения   вокруг Солнца  11,87 лет.                                                    Период обращения  вокруг своей оси  9 часов 55 минут,       t̊пов = - 145̊.
Юпитер (Соотношение размеров Земли и Юпитера)
Сравнительные размеры планет
Атмосфера Юпитера порождает бури, которые в два раза больше самой Земли. Эти монстры, в свою очередь, порождают ветры со скоростью 800 км/ч и титанические молнии, которые в 100 раз ярче своих земных аналогов. Под этой пугающей и мрачной атмосферой прячется океан из жидкого металлического водорода глубиной 40 000 километров. Здесь, на Земле, водород представляет собой бесцветный прозрачный газ, но в ядре Юпитера этот элемент принимает совершенно другой вид. В наружных слоях Юпитера он такой же, как на Земле. Но чем глубже, тем выше давление. В конце концов оно становится настолько велико, что сжимает даже электроны в атомах водорода. В таких условиях водород превращается в жидкий металл, проводящий электричество и тепло, а также отражающий свет. Не самые приятные условия.
Спутники Юпитера Ганимед, Каллисто, Европа, Ио ( сравнимы с Луной).Было известно 16 спутников. Это количество постоянно изменяется (к 2002 году – 39, сейчас более 67. Среди них: Леда,  Амальтея,  Метида, Адрастея, Карме, Синопе, Ананке, Пасифе и др.)
                                                        Сатурн                                    Масса в 95р > m♀;  радиус в 9,4 >♀.  Вращение зонами.             Сутки-10час.,14 мин,  год- 29,46 лет♀;  Температура пов-ти= -170̊
.

кольца сатурна- открыты в 1656 г. Ширина-148000 км; толщина от 1 до 30 км.
Знаменитая фотография Урана, полученная космическим аппаратом «Вояджер-2» в 1986 году. Фото:NASA

Период обращения 84 года , p = 1,30 г/см3    Температура = - 208° СЗвездные сутки - 17 часов 14 минут,Масса - в 14,5 раз больше массы Земли
Фотография планеты Нептун с аппарата "Вояджер-2"
        Сутки-15,8 час,       Год– 164 ,8 земных года
        Температура  пов= −220 °C
На Нептуне вы встретите постоянные ветры, которые овевают планету с ужасной скоростью. Реактивные потоки ветра толкают замерзшие облака из натурального газа -урагана размером с Землю, на скорости 2000 км/ч. Это в два раза больше скорости, необходимой для преодоления звукового барьера. Конечно, под таким ветром долго не протерпишь.  Остается загадкой, откуда Нептун находит энергию для того, чтобы породить самые быстрые планетарные ветры в Солнечной системе, поскольку находится весьма далеко от Солнца и весьма холоден внутри.
Нептун-12 июля 2011 года исполнился ровно один  Нептунианский  год  ( или 164,79 земного года ) с момента его  открытия  23 сентября 1846 года

Карликовые планеты
  Плутон - карликовая планета. До 24.08.2006 г. считался девятой планетой Солнечной системы, но был лишён этого статуса решением XXVI Генеральной ассамблеей МАС. Идеи о существовании в Солнечной системе девятой планеты появились в результате обнаружения отклонений в орбитальном движении Урана и Нептуна, это объяснялось воздействием более удалённой массивной планеты. Первым занимался поисками этой планеты Персивалл Ловелл в 1916 г. А в 1929 г. поиски продолжил Клайд Томбо. 18.02.1930 г Томбо обнаружил новую планету, выглядевшую как звёздочка 15-й величины в созвездии Близнецов.
      Плутон и Харон                                  Плутон:               диаметр 2290 км               плотность 2,1г/см3. Сутки - 6,38 земных суток Год – 248,54  земных годамасса в 400раз меньше Землискорость по орбите – 17000км/чсвет от Солнца доходит за 5,5 часаТемпература поверхности = -230К
Хотя технически Плутон не классифицируется как планета, на него все еще можно приземлиться. Только не позволяйте красивым картинкам ввести вас в заблуждение: Плутон далеко не зимняя сказка. Это чрезвычайно холодный мир, на большей части поверхности которого на протяжении всего плутонианского года в 248 лет лежат одеялом замороженный водород, двуокись углерода и метан. Эти льды приняли всевозможные цвета от розовато-бурого до белого под воздействием гамма-лучей из космоса и далекого Солнца. В самые ясные дни Солнце обеспечивает Плутону столько же света и тепла, сколько полная Луна — Земле. Температура на Плутоне — примерно -230 градусов по Цельсию. Слишком холодно даже для сибиряков.
Астрономия - счастливая наука: она, по выражению французского ученого Араго, не нуждается в украшениях.  Достижения её настолько захватывающи, что не приходится прилагать особых забот для привлечения к ним внимания.    Однако наука о небе состоит не только из удивительных открытий и смелых теорий…                            - Всё,- сказал я твёрдо дома,                     - Буду только астрономом!                       Необыкновенная                      Вокруг Земли Вселенная! !!
Было время, когда астрономия была чрезвычайно востребованной наукой, она обслуживала  непосредственные нужды людей:измерение времени,— но сейчас у нас есть атомные часы и возможность передавать точное время куда угодно;календарь, — но сейчас проблема уточнения календарей давно уже не актуальна;ориентирование на местности, определение географических координат, — но сейчас эта задача решается просто, потому что есть GPS и ГЛОНАСС.Сегодня имеют смысл для подавляющего большинства людей и требуют непрестанной работы астрономов следующие темы:- наблюдение за Солнцем с целью отслеживания его активности, а также гелио- и геомагнитной обстановки;- обеспечение космических полётов методами космической динамики;- слежение за космическим мусором в ближайшем космосе.
Спасибо за внимание
Спасибо за внимание
При подготовке презентации использованы интернет-ресурсы:
http://astrolab.ru/cgi-bin/manager.cgi?id=7&num=1156
http://znaniya-sila.narod.ru/solarsis/neptune/neptune_01.htm
http://go.mail.ru/search_images?q=планета%20Нептун-%20спутники&fr=web#urlhash=123475269
http://5klass.net/astronomija-11-klass/Planety/014-Sputniki-Marsa.hl
http://go.mail.ru/search_images?q=планета%20Нептун-%20спутники&fr=web#urlhash=3313747116787797496
http://znaniya-sila.narod.ru/solarsis/pluto/pluto_00.htm
http://go.mail.ru/search_images?q=картинку%20звёздного%20неба-фото&fr=web#urlhash=6518874177602571946
http://go.mail.ru/search_images?tsg=l&q=ребусы+на+астрономическую+тему
http://go.mail.ru/search_images?tsg=l&q=пояс+Койпера+что+это#urlhash=2505934735310828757


title: Презентация на тему: Сонце

text:
Сонце
Со́нце (лат. Sol) - центральне тіло Сонячної системи, розпечена плазмова куля, типова зірка-карлик спектрального класу G2. Земля та сім інших планет обертаються навколо Сонця. Крім них навколо Сонця обертаються комети, астероїди та інші дрібні об'єкти.
Навколо Сонця обертаються інші об'єкти сонячної системи: планети й їхні супутники, карликові планети й їхні супутники,астероїди, метеороіди, комети і космічний пил. Маса Сонця становить 99,866% від загальної маси всієї Сонячної системи. Сонячне випромінювання підтримує життя на Землі (фотони необхідні для початкових стадій процесу фотосинтезу), визначає клімат. Сонце світить майже білим світлом, але через сильніше розсіювання і поглинання короткохвильової частини спектра атмосферою Землі пряме світло Сонця біля поверхні нашої планети набуває певного жовтого відтінку. Якщо небо ясне, то блакитний відтінок розсіяного світла складається з жовтуватим прямим сонячним світлом і загальне освітлення об'єктів на Землі стає білим.
Маса = 2.1030кг,
Діаметр = 1,392.106  км,
Середня густина 1,416.103 кг/м3,
Об'єм = 1,41.1018 км3 ,
Поверхневе прискорення (тяжіння)= 273,95 м/с−2
Світність LЄ=3,86.1023 квт,
Ефективна температура поверхні (фотосфери) біля 6000 К.
Період обертання (синодичний) змінюється від 27 діб на екваторі до 32 діб біля полюсів
Сонячний спектр містить лінії іонізованих та нейтральних металів, а також іонізованого водню. У нашій Галактиці налічується понад 100 млрд зірок. При цьому 85% зірок нашої галактики - це зірки, менші за Сонце (здебільшого - червоні карлики ). Як і всі зорі головної послідовності, Сонце виробляє енергію шляхом термоядерного синтезу. У Сонця переважна частина енергії виробляється при синтезі гелію з водню.
Відстань Сонця від Землі — близько 149,6 млн км, приблизно дорівнює астрономічній одиниці , а видимий кутовий діаметр, як і в Місяця - трохи більше півградуса (31-32 хвилин). Сонце перебуває на відстані близько 26 000 світлових років від центру Чумацького Шляху й обертається навколо нього з періодом близько 220 млн років.
Загальні характеристики та хімічний склад Сонця
Сонце - центральне і наймасивніше тіло Сонячної системи. Його маса приблизно в 333 000 раз більша за масу Землі та у 750 разів перевищує масу всіх інших планет, разом узятих. Сонце - потужне джерело енергії, яку воно постійно випромінює в усіх ділянках спектра електромагнітних хвиль - від рентгенівських і ультрафіолетових променів до радіохвиль. Це випромінювання сильно впливає на всі тіла Сонячної системи: нагріває їх, позначається на атмосферах планет, дає світло й тепло, необхідні для життя на Землі.

Спектральний клас Сонця
Водночас Сонце - найближча до нас зоря, в якої, на відміну від усіх інших зірок, можна спостерігати диск, і за допомогою телескопа вивчати на ньому дрібні деталі, розміром до кількох сотень кілометрів. Це типова зоря, тому її вивчення допомагає зрозуміти природу зірок взагалі. За зоряною класифікацією Сонце має спектральний клас G2.
У популярній літературі Сонце досить часто класифікують як жовтий карлик.

Діаметр
Видимий кутовий діаметр Сонця дещо змінюється через еліптичність орбіти Землі. У середньому він становить близько 32' або 1/107 радіана, тобто діаметр Сонця дорівнює 1/107 а.о., або приблизно 1 400 000 км. Згідно із останніми спостереженнями НАСА , радіус Сонця становить 696 342 км із похибкою 65 км.

Хімічний склад
Як і всі зорі, Сонце - розжарена газова куля. Хімічний склад (за кількістю атомів) визначено з аналізу сонячного спектра:
водень становить близько 90%,
гелій — 9,9%,
інші елементи — менше 0,1%, зокрема: на 1 млн атомів водню припадає 98 000 атомів гелію, 851 кисню, 398 вуглецю, 123 неону, 100 азоту, 47 заліза, 38 магнію, 35 кремнію, 16 сірки, 4 аргону, 3 алюмінію, по 2 атома нікелю, натрію і кальцію, а також зовсім небагато всіх інших елементів.
Речовина Сонця дуже іонізована, тобто атоми втратили свої зовнішні електрони й разом з ними стали вільними частинками іонізованого газу — плазми.

Густина та температура
Середня густина сонячної речовини ρ ≈ 1400 кг/м³. Це значення близьке до густини води та в тисячу раз більше густини повітря біля поверхні Землі. Однак у зовнішніх шарах Сонця густина в мільйони разів менша, а в центрі - у 100 раз більша за середню.
Обчислення, які враховують зростання густини й температури до центра, показують, що в центрі Сонця густина становить близько 1,5×105 кг/м³, тиск - близько 2×1018 Па, а температура - близько 15 000 000 К.
За такої температури ядра атомів водню (протони та дейтрони) мають дуже великі швидкості (сотні кілометрів на секунду) і можуть наближатися одне до одного, незважаючи на дію електростатичної сили відштовхування. Деякі зіткнення завершуються ядерними реакціями, в результаті яких з водню утворюється гелій і вивільняється значна кількість енергії, що перетворюється на тепло. Ці реакції є джерелом енергії Сонця на сучасному етапі його еволюції. Внаслідок цього кількість гелію в центральній частині світила поступово збільшується, а водню — зменшується.
Потік енергії, що виникає в надрах Сонця, передається в зовнішні шари й розподіляється на дедалі більшу площу. Внаслідок цього температура сонячної плазми знижується з віддаленням від центра. Залежно від температури й характеру процесів, що нею визначаються, Сонце можна умовно поділити на 4 частини:
внутрішня, центральна частина (ядро), де тиск і температура забезпечують перебіг ядерних реакцій; вона простягається від центра на відстань приблизно 1/3 радіуса
промениста зона (відстань від 1/3 до 2/3 радіуса), в якій енергія передається назовні внаслідок послідовного поглинання і випромінювання квантів електромагнітної енергії;

конвективна зона - від верхньої частини «променистої» зони майже до видимої поверхні Сонця. Тут температура швидко зменшується з наближенням до видимої поверхні світила, внаслідок чого збільшується концентрація нейтральних атомів, речовина стає прозорішою, променисте перенесення стає менш ефективним і тепло передається здебільшого за рахунок перемішування речовини (конвекція), подібно до кипіння рідини в посудині, яка підігрівається знизу;
сонячна атмосфера, що починається відразу за конвективною зоною і сягає далеко за межі видимого диска Сонця. Нижній шар атмосфери - фотосфера, тонкий шар газів, який ми сприймаємо як поверхню Сонця. Верхніх шарів атмосфери безпосередньо (хромосфери та корони) не видно через значну розрідженість, їх можна спостерігати або під час повних сонячних затемнень, або за допомогою спеціальних приладів.

Сонячна активність і сонячні цикли
Спостерігаючи сонячні плями в телескоп, Галілей помітив, що вони пересуваються вздовж видимого диска Сонця. На цій підставі він зробив висновок, що Сонце обертається навколо своєї осі. Кутова швидкість обертання світила зменшується від екватора до полюсів, точки на екваторі здійснюють повний оберт за 25 діб, а поблизу полюсів зоряний період обертання Сонця збільшується до 30 діб. Земля рухається по своїй орбіті в тому ж напрямку, в якому обертається Сонце.
Тому відносно земного спостерігача період його обертання більший і пляма в центрі сонячного диска знову пройде через центральний меридіан Сонця через 27 діб.

Сонячна активність
Комплекс явищ, викликаних генерацією сильних магнітних полів на Сонці, називають сонячною активністю. Ці поля проявляються в фотосфері як сонячні плями та викликають такі явища, як сонячні спалахи, генерацію потоків прискорених частинок, зміни в рівнях електромагнітного випромінювання Сонця в різних діапазонах,корональні викиди маси, обурення сонячного вітру, варіації потоків галактичних космічних променів (Форбуш-ефект), тощо.
З сонячною активністю пов'язані також варіації геомагнітної активності (в тому числі і магнітні бурі), які є наслідком досягають Землі збурень міжпланетного середовища, викликаних, в свою чергу, активними явищами на Сонці.
Одним з найбільш поширених показників рівня сонячної активності є число Вольфа, пов'язане з кількістю сонячних плям на видимій півсфері Сонця. Загальний рівень сонячної активності змінюється з характерним періодом, приблизно рівним 11 років (так званий «цикл сонячної активності» або «одинадцятирічний цикл»). Цей період витримується неточно і в XX столітті був ближче до 10 років, а за останні 300 років варіювався приблизно від 7 до 17 років.
Циклам сонячної активності прийнято приписувати послідовні номери, починаючи від умовно обраного першого циклу, максимум якого був 1761 року. В 2000 спостерігався максимум 23-го циклу сонячної активності.

Сонце як змінна зірка
Оскільки магнітна активність Сонця схильна періодичним змінам, а разом з цим змінюється і його світність , його можна розглядати як змінну зірку. У роки максимуму активності Сонце яскравіше, ніж у роки мінімуму. Амплітуда змін сонячної постійної досягає 0,1 % (в абсолютних значеннях це 1 Вт/м², тоді як середнє значення сонячної постійної - 1361,5 Вт/м²).
Також деякі дослідники відносять Сонце до класу низькоактивних змінних зірок типу BY Дракона.
Поверхня таких зірок покрита плямами (до 30 % від загальної площі), і за рахунок обертання зірок спостерігаються зміни їх блиску. У Сонця така змінність дуже слабка.

Еволюція Сонця як зірки
Сонце є зіркою третього покоління (популяції I) з високим вмістом металів, тобто воно утворилося з решток зірок першого й другого поколінь (відповідно популяцій III і II).
 Поточний вік Сонця (точніше - час його існування на головній послідовності), оцінений за допомогою комп'ютерних моделей зоряної еволюції, дорівнює приблизно 4,57 млрд років.
Вважається, що Сонце сформувалося приблизно 4,59 млрд років тому, коли швидке стиснення під дією сил гравітації хмари молекулярного водню призвело до утворення зірки першого типу зоряного населення типу Тільця.
Внутрішня будова Сонця
Сонячне ядро
Центральна частина Сонця радіусом приблизно 150–175 тис. км (тобто 20-25% від радіуса Сонця), в якій відбуваються термоядерні реакції, називається сонячним ядром. Густина речовини в ядрі становить приблизно 150 000 кг/м³ (що в 150 разів більше густини води
і в 6,6 разів перевищує густину найщільнішого металу на Землі - осмію), а температура в центрі ядра - більше 14 млн К. В ядрі відбуваються термоядерні реакції, в результаті яких із чотирьох протонів утворюється ядро гелію-4.

Внаслідок цього щосекунди на випромінювання перетворюється 4,26 млн тонн речовини, однак ця величина нікчемна в порівнянні з масою Сонця - 2×1027 тонн. Потужність, що виділяється у різних зонах ядра, залежить від їх відстані до центру Сонця. У самому центрі відповідно до теоретичних оцінок вона сягає 276,5 Вт/м³, що на порядок менше питомого тепловиділення сплячої людини. Питоме ж тепловиділення Сонця у цілому ще на два порядки менше. Завдяки настільки невеликому питомому енерговиділенню, запасів «палива» (водню) для підтримки термоядерної реакції вистачає на кілька мільярдів років.
Ядро - єдине місце на Сонці, в якому виділяється енергія, інша частина зірки нагріта цією енергією. Вся енергія ядра послідовно проходить крізь шари, аж до фотосфери, з якої випромінюється у вигляді сонячного світла.
Аналіз даних, здійснений місією SOHO, довів, що в ядрі швидкість обертання Сонця навколо своєї осі значно вища, ніж на поверхні.
Зона променистого переносу
Над ядром, на відстані приблизно від 0,2-0,25 до 0,7 радіуса Сонця, розташована зона променистого переносу. У цій зоні перенесення енергії відбувається здебільшого за допомогою випромінювання і поглинання фотонів. Напрямок кожного конкретного фотона, випроміненого шаром плазми, ніяк не залежить від того, які фотони плазмою поглиналися, тому він може як потрапити до вищого шару в променистій зоні, так і повернутися назад, до центру.
Через це проміжок часу, за який багаторазово перевипромінений фотон (спочатку утворений в ядрі) досягає конвективної зони, може вимірюватися мільйонами років. В середньому цей термін становить 170 тис. років.

Зміна температури у цій зоні становить від 2 млн К на поверхні до 7 млн К у глибині. Густинпа речовини змінюється від 0,2 г/см³ (на поверхні) до 20 г/см³ (у глибині). У цій зоні відсутні макроскопічні конвекційні рухи, що свідчить про те, що

адіабатичний градієнт температури в ній більший, ніж градієнт променевої рівноваги. Для порівняння, у червоних карликів зона конвекції охоплює майже всю зорю.

Конвективна зона Сонця
Ближче до поверхні Сонця температура та густина речовини недостатні для повного перенесення енергії шляхом ревипромінювання. Виникає вихрове перемішування плазми, і перенесення енергії до поверхні (фотосфери) здійснюється переважно рухом речовини. Охолоджуючись на поверхні, речовина фотосфери занурюється вглиб конвективної зони, а в нижній частині речовина нагрівається від зони променистого переносу і піднімається вгору, обидва процеси йдуть зі значною швидкістю. Такий спосіб передачі енергії називається конвекцією, а підповерхневий шар Сонця завтовшки приблизно 200 000 км, де вона відбувається — конвективною зоною. Із наближенням до поверхні температура спадає в середньому до 5800 К, а густина газу стає у 1000 разів меншою густини приземного повітря.

За сучасними даними, роль конвективної зони у фізиці сонячних процесів надзвичайно велика, оскільки саме в ній відбувається різноманітний рух сонячної речовини.Терміки в конвекційній зоні викликають на поверхні гранули (які по суті є вершинами терміків) і супергрануляціюю. Швидкість потоків становить в середньому 1-2 км/с, а максимальні її значення досягають 6 км/с. Час життя гранули становить 10-15 хвилин, що можна порівняти із періодом, за який газ може обійти навколо гранули Отже терміки в конвекційній зоні перебувають в умовах, різко відмінних від умов, що сприяють
виникненню комірок Бенара. Рухи в цій зоні викликають ефект магнітного динамо, і відповідно породжують магнітне поле, що має складну структуру.

Атмосфера Сонця
Сонячну атмосферу можна умовно поділити на кілька шарів.
Фотосфера
Найглибший шар атмосфери, товщиною 200–300 км, називається фотосферою (сфера світла). З нього випромінюється майже вся енергія, яка спостерігається у видимій частині спектра, вона утворює видиму поверхню Сонця. Її товщина відповідає оптичній товщині приблизно в 2/3. Температура із наближенням до зовнішнього краю фотосфери зменшується з 6600 К до 4400 К, зовнішні шари фотосфери охолоджуються внаслідок випромінювання в міжпланетний простір.

На фотографіях фотосфери добре помітно її тонку структуру у вигляді яскравих «зернят» — гранул розміром близько 1000 км, розмежованих вузькими темними проміжками. Ця структура називається грануляцією. Вона є результатом руху газів, який відбувається в розташованій під атмосферою конвективній зоні Сонця.

Ефективна температура фотосфери в цілому становить 5778 К. Вона може бути розрахована за законом Стефана - Больцмана, за яким потужність випромінювання абсолютно чорного тіла прямо пропорційна четвертому ступеню температури тіла. Водень за таких умов майже повністю перебуває в нейтральному стані. Фотосфера утворює видиму поверхню Сонця, від якої визначаються розміри Сонця, відстань від поверхні Сонця і т. д. Оскільки газ у фотосфері є доволі розрідженим, то швидкість його обертання багато менша швидкості обертання твердих тіл. При цьому газ в екваторіальній і полярних областях, рухається нерівномірно - на екваторі він здійснює оберт за 24 дні, на полюсах - за 30 днів.

У спектрі видимого випромінювання Сонця, що майже цілком утворюється у фотосфері, зниженню температури у зовнішніх шарах відповідають темні лінії поглинання. Вони називаються фраунгоферовими на честь німецького оптика Й. Фраунгофера (1787–1826), який уперше 1814 року замалював кілька сотень таких ліній. З тієї ж причини (зниження температури від центра Сонця) сонячний диск ближче до краю здається темнішим.
Часом у деяких ділянках фотосфери темні проміжки між гранулами збільшуються, утворюються невеликі круглі пори, деякі з них розвиваються у великі темні плями, оточені напівтінню, що складається з довгастих, радіально витягнутих фотосферних гранул.

Хромосфера і корона Сонця
У найвищих шарах фотосфери температура становить близько 4000 К. За такої температури та густини 10−3—10−4 кг/м³ водень стає практично нейтральним. Іонізовано лише близько 0,01% атомів, здебільшого металів.Однак вище в атмосфері температура, а разом з нею й іонізація, знову починають підвищуватися, спочатку повільно, а потім дуже швидко. Частина сонячної атмосфери, в якій підвищується температура й послідовно іонізуються водень, гелій та інші елементи, називається хромосферою, її температура становить десятки й сотні тисяч кельвінів.
У вигляді блискучої рожевої облямівки хромосферу видно навколо темного диска Місяця в нечасті моменти повних сонячних затемнень. Вище від хромосфери температура сонячних газів становить 106 — 2×106 К і далі на протязі багатьох радіусів Сонця майже не змінюється.
Ця розріджена й гаряча оболонка називається сонячною короною. У вигляді променистого перлового сяйва її можна спостерігати під час повної фази затемнення Сонця, тоді вона являє надзвичайно гарне видовище. «Випаровуючись» у міжпланетний простір, газ корони утворює потік гарячої розрідженої плазми, що постійно тече від Сонця й називається сонячним вітром. Корона в основному складається з протуберанців та енергетичних вивержень, що вириваються й вивергаються на кілька сотень, а інколи навіть на відстань більше мільйона кілометрів у простір, утворюючи таким чином сонячний вітер. Середня корональна температура становить від 1 до 2 млн К, а максимальна, в окремих ділянках, - до 20 млн К.
Надзвичайно інтенсивний нагрів цього шару викликано мабуть ефектом магнітного перез'єднання і впливом ударних хвиль. Форма корони змінюється в залежності від фази циклу сонячної активності: у періоди максимальної активності вона має округлу форму, а в мінімумі — витягнута уздовж сонячного екватора. Оскільки температура корони дуже висока, вона інтенсивно випромінює в ультрафіолетовому й рентгенівському діапазонах. Це випромінювання поглинається земною атмосферою, але останнім часом з'явилася можливість вивчати його за допомогою космічних апаратів. Випромінювання на різних ділянках корони відбувається нерівномірно. Існують гарячі активні та спокійні ділянки, а також корональні діри із порівняно невисокою температурою в 600 000 К, з яких у простір виходять магнітні силові лінії. Така («відкрита») магнітна конфігурація дозволяє частинкам залишати Сонце, тому сонячний вітер випромінюється здебільшого з корональних дір.
Видимий спектр сонячної корони складається з трьох різних складових, названих L, K і F компонентами (або, відповідно, L-корона, K-корона і F-корона; ще одна назва L-компоненти — E-корона. K-компонента — безперервний спектр корони. На його тлі до висоти 9-10' від видимого краю Сонця видно емісійну L-компоненту. Починаючи з висоти близько 3' (кутовий діаметр Сонця — близько 30') і вище видно Фраунгоферовий спектр, такий же як і спектр фотосфери. Він становить F-компоненту сонячної корони. На висоті 20' F-компонента домінує в спектрі корони. Висота 9-10' вважається межею, що відокремлює внутрішню корону від зовнішньої.
Випромінювання Сонця з довжиною хвилі менше 20 нм, повністю виходить з корони. Це означає, що, наприклад, на поширених знімках Сонця на довжинах хвиль 17,1 нм (171 Å), 19,3 нм (193 Å), 19,5 нм (195 Å), видно виключно сонячну корону з її елементами, а хромосферу та фотосферу — не видно. Дві корональні діри майже завжди наявні біля північного і південного полюсів Сонця, а інші лише тимчасово з'являються на його видимій поверхні, і практично зовсім не випромінюють рентгенівське випромінювання.

Хромосферу та корону найкраще спостерігати з супутників та орбітальних космічних станцій в ультрафіолетових і рентгенівських променях.

Магнітні поля Сонця
Оскільки сонячна плазма має високу електропровідність, у ній можуть виникати електричні струми і, як наслідок, магнітні поля. Спостережувані в сонячній фотосфері магнітні поля поділяють на два типи, відповідно до їх масштабів.
Великомасштабне (загальне або глобальне) магнітне поле з характерними розмірами, порівняними з розмірами Сонця, має середню напруженість на рівні фотосфери близько декількох гаус. У мінімумі циклу сонячної активності воно має приблизно дипольні структуру, напруженість поля на полюсах Сонця максимальна. Потім, у міру наближення до максимуму циклу сонячної активності, напруженість поля на полюсах поступово зменшуються і через один-два року після максимуму циклу дорівнює нулю (так звана «переполюсовка сонячного магнітного поля»). У цій фазі загальне магнітне поле Сонця не зникає повністю, але його структура має не дипольний, аквадрупольний характер. Після цього напруженість сонячного диполя знову зростає, але він має вже іншу полярність. Таким чином, повний цикл змін загального магнітного поля Сонця, з урахуванням зміни полярності, дорівнює подвоєній тривалості 11-річного циклу сонячної активності — приблизно 22 роки («закон Хейла»).

Середньо- й дрібномасштабні (локальні) поля Сонця відрізняються значно більшою напруженістю та меншою регулярністю. Найпотужніші магнітні поля (до декількох тисяч гаус) спостерігаються в групах сонячних плям у максимумі сонячного циклу. Типовою є ситуація, коли магнітне поле плям у західній частині групи, зокрема, найбільшої плями (т. зв. «лідера групи») збігається з полярністю загального магнітного поля на відповідному полюсі Сонця («p-полярністю»), а в східній («хвостовій») частині — протилежна їй («f-полярність»). Таким чином, магнітні поля плям мають, зазвичай, біполярну або мультиполярну структуру. У фотосфері також спостерігаються уніполярні ділянки магнітного поля, які, на відміну від груп сонячних плям, розташовуються ближче до полюсів та мають значно меншу напруженість магнітного поля (кілька гаус), але велику площу та тривалість життя (до декількох обертів Сонця).
Відповідно до сучасних уявлень магнітне поле Сонця генерується в нижній частині конвективної зони за допомогою механізму гідромагнітного конвективного динамо, а потім підіймається в фотосферу під впливом магнітної плавучості. Цим же механізмом пояснюється 22-річна циклічність сонячного магнітного поля.
Існують також деякі вказівки на наявність первинного (тобто такого, що утворилося разом із Сонцем) або, принаймні, дуже довго існуючого магнітного поля нижче дна конвективної зони - у променистій зоні та ядрі Сонця.

Рух і положення Сонця
Орбітальна швидкість Сонця дорівнює 217 км/с — таким чином, воно долає один світловий рік за 1400 земних років, а одну астрономічну одиницю — за 8 земних діб. Наразі Сонце перебуває у внутрішньому краї рукава Оріона нашої Галактики, між рукавом Персея і рукавом Стрільця, у так званій «Місцевій міжзоряній хмарі» — ділянка підвищеної щільності, що розташована, у свою чергу, у «Місцевому міхурі» — зоні розсіяного високотемпературного міжзоряного газу. Серед 50 найближчих зір, що наразі відомі (у межах 17 світлових років), Сонце є четвертою за яскравістю зорею (його абсолютна зоряна величина +4,83m). Орбіта Сонця навколо Галактики приблизно еліптична з вкладом збурень від галактичних спіральних рукавів та неоднорідного розподіл маси. Крім того, сонце коливається вгору і вниз відносно площини Галактики приблизно 2.7 раз на орбіту.
Є припущення, що проходження Сонця через зони вищої густини спіральних рукавів збігаються з масовими вимираннями на Землі, можливо, через зіткненнями з космічними тілами.

Спостереження Сонця
На сьогоднішній день Сонце регулярно спостерігають з числених наземних обсерваторій. Проте найбільш детальну та цінну інформацію про природу та активність нашої найближчої зорі можна отримати лише за допомогою орбітальних телескопів таких як SOHO, Обсерваторія сонячної динаміки та інші.
Обсерваторія сонячної динаміки призначена для дослідження впливу Сонця на Землю і навколоземний простір шляхом вивчення сонячної атмосфери на малих масштабах часу і простору в багатьох довжинах хвиль одночасно.
Шлях, що проходить за рік місце Сонця на небосхилі в один і той час щодня, називають аналемою. Вона подібна до витягнутої цифри 8 й витягнута вздовж осі південь - північ.

Цікаві факти
Сонце містить у собі 99,87% маси усієї Сонячної системи.
Середня густина Сонця становить всього 1,4 г/см³, тобто дорівнює густині води Мертвого моря.
Кожну секунду Сонце випромінює в 100 000 разів більше енергії, ніж людство виробило за всю свою історію.
Питома (на одиницю маси) енерговитрата Сонця — всього 2×10-4 Вт/кг, тобто приблизно така ж, як у купи гнилого листя.
8 квітня 1947 року на поверхні південної півкулі Сонця було зафіксовано найбільше скупчення сонячних плям за весь час спостережень. Його довжина становила 300 000 км, а ширина — 145 000 км. Воно було приблизно у 36 разів більше за площу поверхні Землі і його можна було легко розгледіти неозброєним оком під час заходу Сонця.
Цікавим буде також факт, що кількість сонячних плям і інтесивність випромінювання Сонця корелюють між собою. Так, сонячна стала зазвичай на кілька десятих відсотка вища коли кількість сонячних плям на максимумі 11-річного циклу
На честь Сонця названо нову валюту Перу (новий соль)


title: Презентация на тему: Созвездия 11 класс

text:
Созвездия.
Выполнила: Мирабова Ирина
9 «И»класс.
В безоблачную и безлунную ночь вдали от населенных пунктов можно различит около 3000 звезд.Вся  небесная сфера содержит около 6000 звезд, видимых невооруженным глазом,среди которых серебряной лентой  проходит Млечный путь.
Первое, что бросается в глаза, это  различная яркость звезд. Ещё греческий астроном Гиппарх (190-125 г. до н.э.) использовал для классификации видимых невооруженным глазом светил шесть звёздных величин. Звезды первой величины были самыми яркими, а шестой величины – с трудом различимыми.
В наш век развития науки классы яркости определены достаточно точно.
Звезда первой величины ровно в 2,512 раза ярче, чем звезда второй величины. Есть также звезды седьмой, восьмой и даже восемнадцатой величины. У самых ярких небесных тел значение звездной величины равно 0 или отрицательно, например, у планеты Венеры :  - 4,5,  у полной Луны: -12,25,  а  у  Солнца: - 26,7.
Некоторые звезды по размеру и яркости превосходят Солнце, другие – уступают ему.

Большинство  звезд которые мы видим, являются далекими солнцами. Они кажутся нам неподвижными.
Если их соединить воображаемыми линиями, то получатся фигуры, которые мы называем созвездиями.

СОЗВЕЗДИЯ - участки звездного неба, выделенные для удобства ориентировки на небесной сфере и обозначения звезд. Все небо разделено на 88 созвездий, они носят имена мифических героев (Геркулес, Персей), животных (Лев, Жираф), предметов (Весы, Лира) и др. Иногда в созвездия выделяют группу звезд с названием, отличным от названия созвездия, - астеризм * (Ковш в созвездии М. Медведицы). Наиболее яркие звезды в созвездии обозначены греческими буквами ( α , β , γ ...,обычно в порядке убывания яркости) с добавлением названия созвездия (? Возничего), менее яркие - латинскими буквами и цифрами. Границы созвездий проходят, как правило, вдоль небесных параллелей и кругов склонений. * Астеризмы - характерные группы звезд, которые глаз легко выхватывает на небе.
Для чего нужны созвездия?
Они в современной астрономии служат лишь подспорьем для знакомства со звездным небом Удобны для приближенного указания какой-нибудь области небесного свода А также для обозначения ярких звезд И в прошлом помогали людям ориентироваться без карты(морякам, например)
88 имен
Андромеда, Большая Медведица, Большой Пес, Возничий, Волк, Волопас, Волосы Вероники, Ворон, Геркулес, Гидра, Голубь, Гончие Псы, Дельфин, Дракон, Единорог, Жертвенник, Живописец, Жираф, Журавль, Заяц, Змееносец, Змея, Золотая Рыба, Индеец, Кассиопея, Кентавр (Центавр), Киль, Кит, Компас, Корма, Лебедь, Летучая Рыба, Лира, Лисичка, Малая Медведица, Малый Конь, Малый Лев, Малый Пес, Микроскоп, Муха, Насос, Наугольник, Октант, Орел, Орион, Павлин, Паруса, Пегас, Персей, Печь, Райская Птица, Резец (скульптора), Рак, Рысь, Северная Корона, Секстант, Сетка, Скульптор, Столовая Гора, Стрела, Телескоп, Треугольник, Тукан, Феникс, Хамелеон, Цефей, Циркуль, Часы, Чаша, Щит, Эридан, Южная Гидра, Южная Корона, Южная Рыба, Южный Крест, Южный Треугольник, Ящерица.

Зодиакальные созвездия: Близнецы, Весы, Водолей, Дева, Козерог, Лев, Овен, Рак, Скорпион, Стрелец, Телец, Рыбы

Существуют ли созвездия, которые никогда не заходят?
Некоторые созвездия, например Большая Медведица, описывают маленькие круги вокруг Полярной звезды, что никогда не касаются горизонта, а значит, никогда не заходят и видны на небе каждую ночь.
Чтобы найти Полярную звезду, нужно провести через две звезды Большой Медведицы прямую линию. Точно под ней находится точка севера.

Зимний треугольник составляют ярчайшие звезды Ориона, Большого Пса и Малого Пса.
Яркие звезды Вега, Денеб и Альтаир образуют Летний треугольник
До изобретения компаса звезды были основными ориентирами: именно по ним древние мореходы и путешественники находили нужное направление.Астронавигация (ориентирование по звездам) сохранила свое значение и в наш век спутников и атомной энергии. Она необходима для  штурманов и космонавтов, капитанов и пилотовНавигационными называют 25 ярчайших звезд, с помощью которых определяют местонахождение корабля


title: Презентация на тему: созвездия

text:
Дидактический материал          для старшего дошкольного возраста              по теме               «Созвездия»
Автор работы Шаплыко М.Г.
Воспитатель ГБДОУ № 141
Выборгского района
Санкт-Петербурга

Содержание
Созвездия северного неба
Созвездия летнего неба
Созвездия осеннего неба
Созвездия зимнего неба
Созвездия весеннего неба
Созвездия северного неба
Ковш Большой Медведицы
МЕДВЕДИЦУ БОЛЬШУЮ
Узнаю по КОВШУ я!
Семь звёзд сверкают тут,
А вот как их зовут:
 ДУБХЕ освещает мрак,
Рядом с ним горит МЕРАК,
Сбоку ФЕКДА с МЕГРЕЦОМ,
Разудалым молодцом.
От МЕГРЕЦА наотлёт
Расположен АЛИОТ,
А за ним - МИЦАР с АЛЬКОРОМ
(Эти двое светят хором).
Замыкает ковшик наш
Бесподобный БЕНЕТНАШ.

Большая Медведица, Малая Медведица
Наша милая планета
(Ты, конечно, знаешь это!)
Каждый день и каждый год
Совершает оборот.

А с Земли при наблюденье
Создается впечатленье,
Что кружится не она,
А все звезды и Луна.
Лишь ПОЛЯРНАЯ ЗВЕЗДА
Не стремится никуда!

И в любое время года
В самом центре хоровода
Сможешь ты её найти,
Если сбился вдруг с пути.
Ось земная на неё
Направляет остриё.
Можешь быть уверен:
Где она - там СЕВЕР!

Та звезда - не просто точка,
А нога МИШУТКИ-дочки!
Черный нос МЕДВЕДЯ-мамы
На неё укажет прямо!

Дракон иЛира
Полз ДРАКОН своей дорогой.
Вдруг увидел чьи-то ноги! -
То, беседуя друг с другом,
Шли МЕДВЕДИЦЫ по кругу.

Чтоб назад не возвращаться,
Стал меж ними извиваться.
Вдруг затормозил с разбегу -
Это он увидел ВЕГУ!

Ярче всех в вечернем мире
Голубая ВЕГА в ЛИРЕ!!!
Красотою поражен,
Так и замер наш ДРАКОН!

ЦефейиКассиопея
У Дракона есть сосед.
Он ворчун и домосед.
Домик хоть и скособочен,
Но зато довольно прочен.
Он без окон и дверей,
А живет в нем царь ЦЕФЕЙ.

И сидит к ЦЕФЕЮ близко
Дева с зеркалом английским,
То жена царя ЦЕФЕЯ
Гордая КАССИОПЕЯ.

Жирафи Рысь
Длинношеий житель юга
За полярным мёрзнет кругом.
Эй, ЖИРАФ,
поберегись!
Притаилась сзади РЫСЬ!
С высоты такого роста
Разглядеть её непросто!

СОЗВЕЗДИЯ  ЛЕТНЕГО   НЕБА
Яркие звёзды летнего неба
Лебедь
Между ЦЕФЕЕМ и ЛИРОЙ,
Крылья раскинув над миром,
ЛЕБЕДЬ неспешно летит
   в высоте,
Ярко сверкает ДЕНЕБ
 на хвосте.
Ясною ночью  на
Млечном Пути
Северный Крест
 постарайся найти!

Геркулеси Северная Корона
Много подвигов чудесных
Совершил герой известный,
Украшение небес -
Несравненный ГЕРКУЛЕС!
 Между ВЕГОЙ и АРКТУРОМ
 Отыщи его фигуру, -
 Он всегда без лишних слов
 К новым подвигам готов!!!

Чуть правей по небосклону -
Звезды
 СЕВЕРНОЙ КОРОНЫ,
Семь жемчужин в диадеме,
 Ярче всех сверкает ГЕММА!

Вега,Денеб,Альтаир
Между ВЕГОЙ и ДЕНЕБОМ
К Югу проведи пунктир -
Там ОРЕЛ летит по небу,
И сверкает АЛЬТАИР!
   АЛЬТАИР, ДЕНЕБ и ВЕГА -
   Короли на летнем небе!

 Вот ОРЁЛ, а рядом с ним
Милый маленький ДЕЛЬФИН.
Над ОРЛОМ летит СТРЕЛА
(Кто-то целился в ОРЛА),
   Хорошо, что не попал!
   Лишь ЛИСИЧКУ напугал.

Змея,Змееносец,Скорпион,Стрелец
У ЗМЕИ созвездий два -
Это ХВОСТ и ГОЛОВА,
Спутан кольцами тугими,
ЗМЕЕНОСЕЦ между ними.
  Кто кого из них схватил -
  Разобраться нету сил!

А южней в разгаре лета
Полыхает красным светом
Злой АНТАРЕС - СКОРПИОН,
И ужалить хочет он
  Змееносца прямо в ногу,
  Но уже близка подмога!
  Точно в сердце СКОРПИОНА
  Целит лук СТРЕЛЬЦА Хирона!

Козерог
Бедный, бедный КОЗЕРОЖЕК!
Рыбий хвостик вместо ножек,
Клочья пены в бороде,
А на рожках - по звезде.

       Много, много сотен лет
За СТРЕЛЬЦОМ плывет он вслед.

СОЗВЕЗДИЯ ОСЕННЕГО НЕБА
Андромеда,Персей,Пегас
Вот жена царя ЦЕФЕЯ
  Гордая КАССИОПЕЯ
Ярких звезд за ней цепочка -
Это их родная дочка,
И жених ее ПЕРСЕЙ
Разместился рядом с ней.
  Тот ПЕРСЕЙ - отважный воин,
  АНДРОМЕДЫ он достоин,
  Орден на груди - МИРФАК
  Носит он не просто так!
Он с Горгоною сразился,
В камень чуть не превратился,
Но сумел-таки отсечь
Ей главу с медузьих плеч!
  А из шеи в тот же час
  Появился конь ПЕГАС...

Кит,Рыбы,Южная Рыба

У ЦЕФЕЯ-домоседа
Есть дочурка АНДРОМЕДА,
Приковали деву ту
На съедение КИТУ.
Вот он КИТ - заходит с юга!
Распугал всех РЫБ в округе!

Овен
Вот созвездие ОВНА!
В нем порой гостит Луна,
Потому что этот знак
Возглавляет ЗОДИАК.
  И хотя барашек мал,
  Его звездочка - ГАМАЛЬ
  С давних пор
      в морских походах
  Помогает мореходам!

Водолей
Поселили в небе боги
Стайку РЫБ и КОЗЕРОГА,
И ДЕЛЬФИНА, и КИТА,
Но им всем нужна вода!
  Тут позвали ВОДОЛЕЯ,
  Льет он воду не жалея!

СОЗВЕЗДИЯ ЗИМНЕГО НЕБА
Яркие звёзды зимнего неба
ОриониЗаяц
Не боясь зимы и стужи,
Подпоясавшись потуже,
Для охоты снаряжен
Выступает ОРИОН.
Три звезды наискосок
Украшают поясок.
Этот пояс, как подсказка.
Он - небесная указка.
Если влево ты пойдешь,
Чудо-СИРИУС найдешь.
А от правого конца
Путь в созвездие ТЕЛЬЦА.

ЗАЯЦ выпрыгнул с разгону
Прямо в ноги к ОРИОНУ!
Не опасен ОРИОН -
На Тельца нацелен он!

Большой ПёсиМалый Пёс
Орионов поясок-
Три звезды наискосок.
         Если влево ты пойдешь,
Чудо - СИРИУС найдешь!
        Он прекрасен, несомненно!
Чтобы сей алмаз бесценный
Злой воришка не унес,
Сторож здесь - ОГРОМНЫЙ ПЕС!

ПЁС ПОМЕНЬШЕ - чуть повыше
В караул небесный вышел
И, забыв покой и сон,
Охраняет ПРОЦИОН.

Телец
Орионов поясок -
Три звезды наискосок,
А от правого конца -
Путь в созвездие ТЕЛЬЦА.
Бык упитан и рогат.
Правый рог венчает НАТ,
А в носу его горят
Двести маленьких ГИАД.

Над загривком этой туши
Вьются семь
    хрустальных мушек.
Познакомить вас мы рады
Со скоплением ПЛЕЯДЫ.

Близнецы
БЛИЗНЕЦЫ - два верных друга
Ходят рядышком по кругу.
Как похожи их фигуры!
Это - Братья Диоскуры.
   КАСТОР - раз и
            ПОЛЛУКС - два!
   Славит дружбу их молва!

Созвездие Возничий
В высоте ты слышишь звук?
То копытец звонких стук!
Козочка шагает смело,
А зовут ее КАПЕЛЛА.
   Вслед за ней спешат КОЗЛЯТКИ,
   Наступая ей на пятки.
   Повнимательней смотри
   И считай: один, два, три!
А хозяин их - ВОЗНИЧИЙ
И умен, и энергичен,
Потому что круглый год
Молоко парное пьет.

Рак
Два отважных БЛИЗНЕЦА
К ЛЬВУ отправили гонца:
Поспешил гонец в поход,
  Правда, задом наперед.
  Чтоб письмо доставить в срок
  Полз все время на восток,
Но успеть не мог никак,
Ведь посланник этот - РАК!

СОЗВЕЗДИЯ ВЕСЕННЕГО НЕБА
ЛевиМалый Лев
Царь зверей золотогривый
Величаво и лениво
На эклиптике лежит
И на Львенка не глядит.

 А на кисточке хвоста -
 Ах! Какая красота! -
ДЕВА в шутку приколола
Яркий бантик - ДЕНЕБОЛУ!

Ворон,Гидра,Чаша
Ходит ВОРОН возле чашки -
Жажда мучает бедняжку!

ГИДРА ЧАШУ стережёт
И напиться не дaёт.

ДеваиВолосы Вероники
Вот он грозный ЛЕВ, а слева,
Пробудившись ото сна,
Над землей восходит ДЕВА, -
Значит, к нам пришла весна!
  Блещет СПИКА, будто брошка,
  На конце ее косы.
  Поджимает ДЕВА ножку,
  Чтобы не задеть ВЕСЫ.

Выше к северу от СПИКИ
Кудри верной ВЕРОНИКИ.

ВолопасиГончие Псы
Бородатый ВОЛОПАС
Как-то в марте
  в поздний час
Взял любимых ГОНЧИХ ПСОВ
И пошел пасти волов.
  Среди звезд нелегок путь,
  Он решил передохнуть,
  А животных за хвосты
  Под покровом темноты
Привязал к звезде АРКТУР
И устроил перекур.
Но сморил беднягу сон...
Лишь к утру заметил он,
 Что веревка крепится
  Ко хвосту МЕДВЕДИЦЫ!!!
  Тут и понял ВОЛОПАС,
  Что всю ночь медведей пас!

Весы
Эти звездные ВЕСЫ
Могут взвешивать часы!
Вместо гирек тут минутки:
День да ночь, а в сумме - сутки.
   Летом светлых гирек больше -
   День, понятно, длится дольше,
   А зимой - наоборот!
   И всего два раза в год

Будет равновесие,
То есть, РАВНОДЕНСТВИЕ.

Интернет ресурсы
Картинки http://raduga-class.ucoz.ru/index/okruzhajushhij_mir/0-50 ; http://u-znayka.narod.ru/mifu.html ; http://forum.kinozal.tv/showthread.php?s=4bb53e6765751024cb42fbca874e2879&t=101883&page=2 ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/kind1.html ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/astrokindsky10.html ; http://wiki.iteach.ru/images/3/36/?C=N;O=D ; http://bolshoy-kamen.ru/zvezda-v-sozvezdii-kassiopeya.html ; http://astrolog.zp.ua/astronomia/deti ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/kind2.html ; http://www.astrogalaxy.ru/kind2.html ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/astrokindsky14.html ; http://eroticheskiyvideochat.ru/sozvezdie-kozeroga-legenda.html ; http://pas.at.ua/publ/orientirovanie_topografija_peremeshhenija/orientirovanie/orientirovanie_po_zvjozdam_lune/7-1-0-12 ; http://berezne.net.ua/zvezdy-sozvezdiya-pegas.html ; http://www.astrogalaxy.ru/astrokindsky16.html ; http://astrolog.zp.ua/astronomia/deti ; http://www.obshelit.ru/works/115889/ ; http://900igr.net/kartinki/kosmos-gorod-transport/Kosmos-Astronomija.files/151-Sozvezdija-na-nebe.html ; http://sovestilizator.bestpersons.ru/feed/post8413951/ ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/astrokindsky6.html ; http://ufokosmo.ru/%D0%B7%D0%B2%D1%91%D0%B7%D0%B4%D1%8B/sozvezdiya/sozvezdie-bolshogo-i-malogo-psa.html ; http://loveyou.nsknet.ru/zodiak/taurus ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/astrokindsky1.html ; http://www.astrogalaxy.ru/astrokindsky3.html ; http://engschool18.ru/elementary/tech/692-pochemu-solnce-svetit-dnema-zvezdy-nochyu-iyudina.html ; http://sch119.narod.ru/Project/levochkina/0426.htm ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/astrokindsky23.html ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/kind5.html ; http://iohanga.ru/sed2012/?contr=rez&que=%D0%97%D0%B2%D0%B5%D0%B7%D0%B4%D0%BD%D1%8B%D0%B5+%D0%BB%D0%B5%D0%B3%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D1%8B+%D0%92%D0%B5%D1%81%D1%8B+%D0%98%D1%81%D0%BA%D1%83%D1%81%D1%81%D1%82%D0%B2%D0%BE ; http://chegdomyn.narod.ru/meny/deti/astrogalaxy/kind5.html ; http://astrolog.zp.ua/astronomia/deti.
Текст

http://www.astrogalaxy.ru/astrokindsk.html


Презентация на тему: Спутники Урана


Презентация на тему: Сравнение планет Солнечной системы


Презентация на тему: Спутники планет.


Презентация на тему: Спутниковая система Глонасс


Презентация на тему: Страна, открывшая путь в космос


Презентация на тему: Стивен Хокинг


Презентация на тему: Спутник Земли. Луна


Презентация на тему: СТРОЕНИЕ И ЭВОЛЮЦИЯ ВСЕЛЕННОЙ


Презентация на тему: Строение и эволюция Вселенной


title: Презентация на тему: Страна, покорившая космос

text:
http://www.federalspace.ru
http://www.cosmoworld.ru/
http://www.novosti-kosmonavtiki.ru
ru.wikipedia.org


Презентация на тему: Спутники планет


text:
5
4
6
1
2
3


title: Презентация на тему: строение и эволюция вселенной

text:
Строение и эволюция вселенной

Вселенная – это весь существующий материальный мир, безграничный во времени и пространстве и бесконечно разнообразный по формам, которые принимает материя в процессе своего развития. Часть Вселенной, охваченная астрономическими наблюдениями, называется Метагалактикой, или нашей Вселенной. Размеры метагалактики очень велики: радиус космологического горизонта составляет 15-20 млрд. световых лет.
Теории происхождения вселенной
Креационизм
Космологическая модель Канта
Модель Вселенной Эйнштейна (статическая Вселенная)
Модель расширяющейся Вселенной
Теория Большого Взрыва
Большой отскок
Теория струн и М-теория
Креационизм
Данная мировоззренческая теория происходит от латинского слова «creations» — «творение». Согласно этой концепции, наша Вселенная, планета и само человечество являются результатом творческой деятельности Бога или Творца.
Можно сказать, что креационизм появился как реакция консервативных христиан на научные открытия, в частности, на эволюционное развитие живой и неживой природы, которые в это время стали доминирующими и отвергали появление всего сущего из ничего.
Креационизм
Последователи метафорического креационизма считают, что 6 дней творения — это метафора, более понятная людям того времени. В Библии слово «день» подразумевает скорее не сутки, а неопределенный отрезок времени, следовательно, в один день творения могут входить миллионы земных лет.
Космологическая модель Канта
Вселенная бесконечна в пространстве и времени, статична и однородна
Вселенная представляет возможность для возникновения бесконечного числа случайностей, в результате которых возможно возникновение любого биологического продукта.
Модель Вселенной Эйнштейна
Пространство в модели Эйнштейна было трехмерным, оно замыкало само себя и было однородным, т.е. у него не было центра и краев, и в нем равномерно рас полагались галактики.
Модель расширяющейся Вселенной
В 1922 г. советский ученый А. А. Фридман разработал первую нестационарную модель Вселенной. В 1929 г. астроном Эдвин Хаббл открыл, что галактики, находящиеся рядом с Млечным путем, удаляются от него, а скорость их движения при этом все время остается пропорциональной расстоянию до нашей галактики. Согласно этому открытию, звезды и галактики постоянно «разбегаются» друг от друга, а следовательно, происходит расширение Вселенной.
Теория Большого Взрыва
Теория Большого взрыва строится на том, что материя и энергия, из которых состоит все сущее но Вселенной, ранее находились в сингулярном состоянии, характеризующемся бесконечной температурой, плотностью и давлением. В этом состоянии не действует ни один закон физики, а все, из чего на данный момент состоит Вселенная, заключалось в микроскопически малой частичке, которая в какой-то момент времени пришла в нестабильное состояние, в результате чего и произошел Большой взрыв.

Большой отскок
Альтернативная Большому взрыву теория говорит о том, что до нашей Вселенной существовала другая. Таким образом, если рождение Вселенной, а именно Большой взрыв, рассматривали как уникальное явление, то в данной теории это лишь одно звено из цепи реакций, в результате которых Вселенная постоянно воспроизводит саму себя.
В основе новой модели рождения Вселенной лежит теория петлевой квантовой гравитации, которая помогает заглянуть за Большой взрыв.

Теория струн и М-теория
Сторонники данной теории утверждают, что время и пространство не появились в результате Большого взрыва, а существовали всегда в нескончаемой череде сжатия и расширения Вселенных.
Согласно М-теории(или теории мембран), физический мир состоит из десяти пространственных и одного временного измерения. В этом мире находятся пространства, так называемые браны, одной из которых и является наша Вселенная, состоящая из тpёx пространственных измерений.
Большой взрыв — результат столкновения бран, которые под воздействием огромного количества энергии разлетелись, затем началось расширение, постепенно замедлившееся. Когда браны вновь притягиваются друг к другу, квантовые колебания становятся сильнее, геометрия пространства деформируется, а места таких деформаций в будущем становятся зародышами галактик. Когда браны сталкиваются друг с другом, цикл повторяется.

Дальнейшая судьба Вселенной
Согласно теории Большого взрыва, дальнейшая эволюция зависит от экспериментально измеримого параметра— средней плотности вещества в современной Вселенной. Если плотность не превосходит некоторого критического значения, Вселенная будет расширяться вечно, если же плотность больше критической, то процесс расширения когда-нибудь остановится и начнётся обратная фаза сжатия, возвращающая к исходному сингулярному состоянию. Современные экспериментальные данные относительно величины средней плотности ещё недостаточно надёжны, чтобы сделать однозначный выбор между двумя вариантами будущего Вселенной.
Есть ряд вопросов, на которые теория Большого взрыва ответить пока не может, однако основные её положения обоснованы надёжными экспериментальными данными, а современный уровень теоретической физики позволяет вполне достоверно описать эволюцию такой системы во времени, за исключением самого начального этапа— порядка сотой доли секунды от «начала мира». Для теории важно, что эта неопределённость на начальном этапе фактически оказывается несущественной, поскольку образующееся после прохождения данного этапа состояние Вселенной и его последующую эволюцию можно описать вполне достоверно.


Презентация на тему: Строение мира


title: Презентация на тему: Спутники

text:
Человечество не останется вечно на Земле, но, в погоне за светом и пространством, сначала робко проникнет за пределы атмосферы, а затем завоюет себе всё околосолнечное пространство.
К.Э.Циолковский
Искусственные спутники
Земли
План презентации
К.Э.Циолковский (3,4,5 слайд)
Начало космической эры (6 слайд)
Первый ИСЗ ( 7,8,9 слайд)
Космос – народному хозяйству(10 слайд)
Космонавтика произвела революцию в области связи(11 слайд)
Прогноз погоды (12 слайд)
Геология (13 слайд)
Навигационные спутники (14 слайд)
В сельском хозяйстве (15,16слайд)
Орбитальная станция (17 слайд)
Видео фрагмент (18 слайд)

- перейти на слайд.

К.Э.Циолковский -основатель теоретической космонавтики
Константин Эдуардович Циолковский,
выдающийся русский ученый, впервые в истории человечества разработал научно обоснованную, математически выверенную теорию проникновения в космическое пространство, освоения и заселения землянами безграничных просторов космоса.
.
Через всю свою долгую жизнь Циолковский пронес веру в то, что человек полетит к звездам. В 1903 году он опубликовал работу, название которой многим казалось скорее забавным, чем серьезным: «Исследование мировых пространств реактивными приборами». Но это была     не   фантастика, не умозрительные догадки.
На фото: Космический корабль К. Э. Циолковского из музея г.Калуги.
Афиша 1924 года.
   Космический корабль забрасывала в космос уже не буря, а строгие формулы, впервые выведенные учителем калужской гимназии. Его записи сохранили многие идеи, верность которых доказало время. Жизнь Циолковского — яркий пример служения любимому делу. Все свои труды он завещал  народу. Ныне во всем мире К. Э. Циолковский по праву признан основоположником теоретической космонавтики.

На фото: Мемориальный дом-музей К. Э. Циолковского в г.Калуге. Здесь в 1904-1933 гг. жил великий учёный.
   Великое счастье и честь претворить в жизнь мечты К. Э. Циолковского выпали на долю большой группы советских ученых и специалистов ракетной техники во главе с Сергеем Павловичем Королевым, который стал родоначальником практической космонавтики. Большой вклад в развитие советской космонавтики внес академик, Мстислав Всеволодович Келдыш.
На фото: Академики С.П.Королёв и М.В.Келдыш.
Начало космической эры
Первый ИСЗ
   4 октября 1957 года в 22 часа 28 минут 4 секунды со стартового комплекса космодрома Байконур в зенит ушел первый в мире искусственный спутник Земли весом 83, 6 килограмма.
Это была не только научно-техническая, но и мировоззренческая победа. И победа политическая, поскольку запуск первого спутника показал, каких высот достигла в своем развитии наша Родина.

3 ноября 1957 года состоялся старт второго искусственного спутника Земли — весом 508, 3 килограмма. Опять-таки впервые в истории на орбите вокруг земного шара вращалось живое существо — собака Лайка. Этот полет имел очень важное значение для будущего космонавтики: была доказана принципиальная возможность нормального существования живого организма в условиях космического полета, прежде всего в невесомости, которую нельзя было создать на Земле на столь длительное время.

В мае 1958 года на орбиту был выведен третий искусственный спутник Земли, весом 1327 килограммов.

 Так появилась первая автоматическая научная летающая лаборатория, запуск которой стал подлинным триумфом советской науки и техники.

Космос – народному хозяйству
    Космонавтика играет всё большую роль в нашей жизни. В первые годы освоения космоса полеты носили чаще всего поисковый, экспериментальный характер. Сегодня они приносят ощутимый экономический эффект, используются для решения многих народнохозяйственных задач.
На фото: Центр дальней космической связи.
Космонавтика произвела революцию в области связи
    Уже сегодня речь может идти о создании всемирной системы связи, связывающей любые точки земного шара. В 1967 году а нашей страны начала действовать и а течение всех последующих лет успешно развивалась система наземных станций «Орбита» с помощью спутников связи «Молния», «Радуга», «Экран», «Горизонт». Она ускорила и удешевила телефонную, телеграфно-радиотрансляционную, в также телевизионную системы связи, позволила пользоваться ими в самых отдаленных районах нашей страны.
    Более точный прогноз погоды возможен лишь при получении информации о состоянии атмосферных потоков над всей планетой, и не надо забывать, что 71 процент ее поверхности покрыт водой. Только метеорологические спутники способны собрать такие сведения. Экономический эффект от их работы оценивается в миллиарды рублей.
На фото: ИЗС «Молния-1».
Многозональные космические фотографии.
Прогноз погоды
   Искусственные спутники Земли и работа космонавтов позволили no-новому взглянуть на нашу планету, открыли эру космической геодезии и геологии, во много раз ускорили и облегчили поиск полезных ископаемых на обширных территориях нашей страны.
На фото: ИЗС «Молния-1».
Многозональные космические фотографии.
Геология
Большую помощь морякам и летчикам оказывают навигационные спутники. Свободные от капризов погоды, они дают точные координаты судам и самолетам, обеспечивая безопасность на море и в небе.
Навигационные спутники
Космические системы играют заметную роль в лесном хозяйстве, быстро сообщая о возникновении пожаров, распространении болот, выявляя участки больного леса.
На фото: Шлейф дыма из очагов пожара.
В сельском хозяйстве
В сельском хозяйстве спутники контролируют режим снеготаяния, уровень паводковых вод, степень созревания злаков.
В сельском хозяйстве
Другим важным событием в летописи космонавтики стал запуск орбитальной исследовательской станции «Мир». Она стала космической станцией нового поколения. Шесть стыковочных узлов позволяли  доставлять на станцию гораздо больше оборудования и приборов, что дало возможность значительно расширить исследования во внеземной лаборатории.
Орбитальная станция
Просмотрим видео
Запись запуска
Спутника.

Презентацию подготовил
Ученик 9 «А» класса
МОУ Гимназии №4
Гусенков Дмитрий.
Материал подобран с www.yandex.ru-Википедия
Большая энциклопедия «Кирилл и Мефодий»


title: Презентация на тему: Строение и развитие Вселенной

text:
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
900igr.net
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
http://www.astronet.ru/db/msg/1254135
mez@petrsu.ru
http://en.wikipedia.org/wiki/Type_Ia_supernova
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/physics/laureates/2011/popular-physicsprize2011.pdf
http://en.wikipedia.org/wiki/File:CMB_Timeline300_no_WMAP.jpg
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru
mez@petrsu.ru


title: Презентация на тему: Строение и эволюция вселенной

text:
СТРОЕНИЕ И ЭВОЛЮЦИЯ ВСЕЛЕННОЙ
Выполнили Кириллова Анастасия
Есть ли жизнь на других планетах в огромном пространстве Вселенной, науке не известно. Но на Земле жизнь существует, и мы это точно знаем.
С течением времени картина мира менялась, потому что появлялись новые факты и новые мысли о сущности небесных явлений, а главное – появлялась возможность проверить правильность тех или иных идей через наблюдения и измерения, используя достижения смежных с астрономией наук.

Первым взаимодействием, которое проявилось во Вселенной, было гравитационное, именно в этот момент появились первые, по нынешним меркам грандиозные "облака" вращающейся материи, которые в дальнейшем эволюционировали в современные галактики.
В эти времена жизни Вселенной загорелись первые звезды, но они были похожи на нынешние звезды только тем, что излучали много света, именно этот свет, дошедший до нас из глубин тысячелетий, ныне  называют реликтовым.

Вселенная – наибольший объект, который могут наблюдать и изучать люди. Мощные астрофизические приборы позволяют просматривать космос в радиусе около 10 22 километров. Радиус Вселенной по предположениям ученых в 10 раз больше. Самые мелкие объекты в природе – геометрические кванты пространства, размером 10 -33 сантиметров...

Древним людям трудно было представить себе, что Земля – это шар. Сегодня, когда самолеты без посадки пролетают многие тысячи километров, в век космических полетов, радио и телевидения (и в век межконтинентальных ракет с ядерным зарядом, к сожалению) Земля представляется маленьким хрупким шариком. Не удивляет нас и расстояние до Солнца – 150 млн. км, так называемая астрономическая единица.

Образование Вселенной
Гипотезу о высокой температуре космического вещества в ту отдаленную эпоху выдвинул Георгий Антонович Гамов (1904-1968), который начинал свои занятия космологией в ленинградском университете под руководством профессора А. А. Фридмана.
Гамов утверждал, что расширение Вселенной началось с Большого взрыва, произшедшего одновременно и повсюду в мире. Большой взрыв заполнил пространство горячим веществом и излучением. Первоначальной целью исследований Гамова было выяснение происхождения химических элементов, из которых состоят все тела во Вселенной – галактики, звезды, планеты и мы сами.

Вселенная состоит в основном из водорода (3/4 по массе) и гелия (1/4), прочие элементы составляют примесь порядка одного процента.
Что же касается физических условий, то в ранней Вселенной вещество несомненно было очень плотным, во всяком случае, много плотнее, чем в недрах звезд. Высокая плотность, гарантируемая космологией Фридмана – непременное условие протекания ядерных реакций синтеза элементов. Для этих реакций необходима также и высокая температура вещества. Ранняя Вселенная была, по идее Гамова, тем "котлом", в котором произошел синтез всех химических элементов.
В итоге большой многолетней коллективной деятельности ученых разных стран, инициированной Гамовым, в 40-60-е гг. стало очевидным, что космическая распространенность двух главных элементов – водорода и гелия, - действительно может быть объяснена ядерными реакциями в горячем веществе ранней Вселенной. Более тяжелые элементы должны, по-видимому, синтезироваться иным путем (при вспышках сверхновых звезд).

Крупнейшим событием во всей науке о природе, настоящим триумфом космологии Фридмана-Гамова стало открытие в 1965 г. предсказанного этой теорией космического радиоизлучения. Это было самое важное наблюдательное открытие в космологии со времени обнаружения общего разбегания галактик.

Структура Вселенной.
Астрономические тела обладают тенденцией группироваться в системы. Звёзды могут образовывать пары, входить в состав звёздных скоплений или ассоциаций. Крупнейшими объединениями звёзд являются галактики. Но и они редко наблюдаются одиночными. Более 90% ярких галактик входят либо в небольшие группы, содержащие лишь несколько крупных членов (такова, например, Местная группа галактик), либо в скопления, в которых их насчитываются многие тысячи.
В окрестностях нашей Галактики, в пределах полутора мегапарсек от неё, расположены ещё около 40 галактик, которые образуют Местную группу. Лишь некоторые из них можно считать нормальными галактиками. Это наша Галактика, туманность Андромеды, туманность Треугольника (все они спиральные), а также несколько неправильных галактик. Светимость и размеры большинства остальных звёздных систем значительно меньше.

Проблема  эволюции  Вселенной.
Проблема эволюции Вселенной является центральной в естествознании. Она привлекает к себе исследователей различных специальностей и биологов особенно. Это естественно, поскольку самое главное звено в эволюции Вселенной – жизнь, разум. Какова их судьба в дальнейшем, в ходе эволюции Вселенной – или полное исчезновение, когда вся субстанция Вселенной через 1032 лет распадется до фотонов и нейтрино, или циклы развития Вселенной будут периодически повторяться. Осмысливание процессов, происходящих во Вселенной должно проводиться с различных позиций. При этом не должно быть стереотипов, давления авторитетов, традиций.
Общепризнанным является тот факт, что Вселенная около 13 млрд. лет тому назад находилась в состоянии сингулярности, состоянии бесконечно большой плотности – 1093 г/см3. Затем в результате Большого Взрыва она начала расширяться, и это расширение длится и в настоящее время.
Вселенная претерпевает определенные этапы в своем развитии, и нынешнее ее состояние не бесконечно.
С момента Большого Взрыва прошло 13 млрд. лет. Солнце, Земля и др. планеты Солнечной системы образовались примерно 5 млрд. лет назад. Первые признаки жизни на Земле датируются возрастом 4 млрд. лет, а возникновение человека пятьюстами тысячелетий. История Земной цивилизации насчитывает 5-10 тысячелетий.
Таким образом, с момента Большого Взрыва во Вселенной до возникновения разума на Земле прошло примерно 12,5 млрд. лет.

Есть ряд вопросов, на которые теория Большого Взрыва ответить пока не может, однако основные ее положения обоснованы надежными экспериментальными данными, а современный уровень теоретической физики позволяет вполне достоверно описать эволюцию такой системы во времени, за исключением самого начального этапа – порядка сотой доли секунды от "начала мира". Для теории важно, что эта неопределенность на начальном этапе фактически оказывается несущественной, поскольку образующееся после прохождения данного этапа состояние Вселенной и его последующую эволюцию можно описать вполне достоверно.


Презентация на тему: Строение Солнечной системы 11 класс


Презентация на тему: Строение Солнечной системы


Презентация на тему: Стратегии развития космической деятельности до 2030 года


title: Презентация на тему: Строение и эволюция звёзд

text:
Clique para editar o estilo do título mestre
Clique para editar os estilos do texto mestre
Segundo nível
Terceiro nível
Quarto nível
Quinto nível
900igr.net
3 10-6
0.94
1.00
0.009
0.008
1.00
0.00
0.0028
1.00
287
27000
5770
5.5
2.8 106
1.41
4200
2.2 107
1.6 107
9.6
3.3 107
160
Fe group

0.5Msun<M*<3Msun
3Msun<M*<8Msun
8Msun<M*<10Msun
M*>10Msun

~1.5
~10
~0.5
~1
>23m
>23m
1050
~1.5
~10
~0.5
~1
~6000
Cas A(?)
GALLEX
Result: 77.5 SNU
SSM prediction: 129 SNU


Презентация на тему: Строение Солнца


title: Презентация на тему: Строение солнечной системы

text:
88
225
365
687
4 333